З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" вересня 2016 р. Справа № 608/1294/16-ц
Номер провадження2/608/598/2016
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Теслі О. П.
при секретарі Фаштиковської М.І.,
позивач ОСОБА_1
представник позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ОСОБА_3 акціонерному товаристві "Унікомбанк" ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
у серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ОСОБА_3 акціонерному товаристві "Унікомбанк" ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона ОСОБА_1, перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_3 акціонерним товариством "Унікомбанк" обіймаючи посаду заступника головного бухгалтера у період з 17 01.2012 року по 17.11.2015 року та була звільнена відповідачем з посади за угодою сторін ( п.1 ст.36 КЗпП України), що стверджується записами вкладки до трудової книжки АХ №300816 , виданої 19.05.2009 року.
Розрахунок на день звільнення з позивачем відповідач не зробив. Згідно довідки ОСОБА_5 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Унікомбанк» заборгованість з виплати заробітної плати складає 31 707,44 грн.
Позивач ОСОБА_1 позов підтримує, просить його задовольнити, вказує на свій скрутний матеріальний стан.
Представник позивача позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Унікомбанк" ОСОБА_4 в повторно в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи рекомендованими поштовими повідомленнями з врученням судових повісток 08.08.2016 року та 31.08.2016 року, тому судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яка є по суті запереченням проти позову, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши про безпідставність вимог позивача, оскільки відповідач у справі ПАТ "Унікомбанк", який не ліквідований і тому не проведено з нею розрахунку в порядку черговості, вказує, що ОСОБА_1 включена до реєстру кредиторів відповідача. Постановою Правління НБУ від 15 жовтня 2015 року ПАТ "Унікомбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато з 16 жовтня 2015 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, яка тривала в ПАТ «Унікомбанк» з 16 жовтня 2015 року по 15 січня 2016 року, а тому діяли обмеження, встановлені ч.5 ст.36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які унеможливлювали стягнення з відповідача грошових коштів в цей період.
Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно зі ст. 117 зазначеного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Судом встановлено, що згідно наказу № 46-к від 17.11.2015 року позивач була відповідачем звільнена із займаної посади на підставі наказу згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.
При звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунок в повному обсязі, не виплатив заробітну плату у розмірі 31 707,44 грн.
Постановою Правління НБУ від 24.09.2015 р. № 632/БТ "Про застосування заходу впливу та запровадження особливого режиму контролю за ПАТ "Унікомбанк" запроваджено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ "Унікомбанк" до 24.09.2016 р., постановою Правління НБУ від 06.10.2015 р. № 670/БТ банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, а 15.10.2015 р. постановою Правління НБУ № 704/БТ було прийнято рішення "Про віднесення ПАТ ""Унікомбанк" до категорії неплатеспроможних.
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням № 188 від 15 жовтня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Унікомбанк" вирішила розпочати з 16 жовтня 2015 року процедуру виведення ПАТ "Унікобанк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 16 жовтня 2015 року по 15 січня 2016 року.
Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Унікомбанк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема статтями 37-39, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на три місяці з 16 жовтня 2015 року по 15 січня 2016 року.
Згідно з постановою Правління НБУ від 03.12.2015 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Унікомбанк" Правління НБУ постановило відкликати ліцензію та ліквідувати ПАТ "Унікомбанк".
На підставі вищевказаної постанови Правління НБУ, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням № 216 від 03.012.2015 р. вирішила припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Унікобанк", розпочати процедуру ліквідації ПАТ "Унікомбанк" з 04 грудня 2015 року по 03 грудня 2017 року включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, призначити уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ "Унікомбанк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ст.ст. 37, 38, 47-51 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 04 грудня 2015 року по 03 грудня 2017 року включно.
Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.
Черговість та порядок задоволення вимог до банку, виплата витрат та здійснення платежів регулює ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
09 грудня 2015 року в офіційному друкованому виданні - газеті "Голос України 232 (6236) було опубліковано оголошення про те, що відповідно до Постанови Правління НБУ 3 856 від 03.12.2015 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Унікомбанк" і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.12.2015 р. № 216 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Унікомбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з 04.12.2015 р.
Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-113цс16 від 27.04.2016 року, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ).
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
Крім того, відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові № 6-76цс від 02 липня 2014 року, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вин роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити кошти.
Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 року, частина пята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 року, які були чинними на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти.
Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Ураховуючи положення ст. 117 КЗпП України та розяснення, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки в порівнянні з середнім заробітком та інші обставини.
Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100. Під час його проведення використана формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про мій середній заробіток, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в,розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 1 І червня 2014 року.
Позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди'' (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.
Частиною першою ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 1169, 62 гривень судового збору.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.
За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом
З наданого позивачем до справи Договору про надання правової допомоги від 29.07.2016 року вбачається, що він був укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_6 Позивачем у судовому засіданні надано копію квитанції від 19.08.2016 року про сплату 1500,00 гр. за надання правової допомоги.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1500 гривень відшкодування судових витрат.
Керуючись ст.ст.116,117 КЗпПУ, п.5 ст.19 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів» ст.34 Закону України « Про оплату праці»,ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 3 10, 11, 57-61, 88, 209, 224-226, 294, п2 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Стягнути з товариства ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1169, 62 гривень в доход держави.
Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Унікомбанк» ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1500 гривень відшкодування судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: О П Тесля