Єдиний унікальний номер 722/1067/16-ц
Номер провадження 2/722/234/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.

з участю:

позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої малолітніми особами,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої малолітніми особами.

Посилався на те, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 являються батьками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

12.04.2015 року у межах земель території Лопатівської сільської ради на його земельному паї в урочищі «Вівчарник» малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, підпалили суху траву та спалили належні йому 10000 дерев'яних тичок (коликів) для підвязування помідор, чим завдали шкоди на суму 10000 грн.

Батьки малолітнього ОСОБА_8 шкоду в сумі 3500 грн. йому відшкодували, а відповідачі обіцяли відшкодувати шкоду, завдану їх малолітніми дітьми, проте свою обіцянку не виконали.

По факту підпалу та знищення деревяних тичок (коликів) за його заявою проводилась перевірка працівниками Сокирянського PB УМВС України в Чернівецькій області, про що складено відповідний висновок.

На його письмове звернення до відповідачів про відшкодування завданої шкоди відповіді не надійшло та шкоду не відшкодовано.

Вважає, що у відповідності до ст.1178 ЦК України, відповідачі повинні відшкодувати йому вартість спалених дерев'яних тичок (коликів) в розмірі 6500 грн.

Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на його користь 6500 грн. матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 1951,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та з наведених у ньому підстав просили його задовольнити.

При цьому, позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що у його власності знаходиться земельна ділянка площею 0,94га, яка розташована в урочищі «Вівчарник» в с.Лопатів Сокирянського району, де він вирощує помідори. В 2014 році він в Сторожинецькому районі Чернівецької області придбав 10000 шт. дерев'яних тичок (коликів) для підвязування помідор, вартістю 1,40 грн. за 1 шт., загальною вартістю 14000 грн. Вказані деревяні тички (колики), частина з яких були нові, а частина раніше використовувалися, зберігалися на земельній ділянці площею 0,80га, користувачем якої він є, та яка розташована через дорогу від належної йому на праві власності земельної ділянки. 12.04.2016 року близько 18.00 год. він їхав додому з р.Дністер та помітив, що горять його деревяні тички (колики), а малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагалися їх загасити. Помітивши його, діти почали втікати. Наздогнавши їх, останні зізналися, що на межі земельної ділянки, якою він користується, вони підпалили суху траву, від розгорання якої зайнялися вогнем і деревяні тички (колики). Батьки малолітнього ОСОБА_9 в добровільному порядку відшкодували йому 3500 грн., батьки малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 в добровільному порядку відшкодувати йому завдані збитки не бажають.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 надав суду показання, аналогічні його поясненням в якості позивача.

29.08.2016 року позивач ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог, подавши відповідну письмову заяву, в якій просив стягнути з відповідачів на його користь 2900 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 1951,20 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов із урахуванням зменшеного розміру позовних вимог не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених ними у письмових запереченнях на позов.

При цьому, відповідачка ОСОБА_3 суду пояснила, що 12.04.2015 року її малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з малолітнім ОСОБА_9 гуляли на околиці с.Лопатів в урочищі «Вівчарник». Пізніше, в цей ж день, ОСОБА_1 привіз дітей додому та повідомив, що вони спалили належні йому деревяні тички (колики), які зберігалися на його земельній ділянці, розташованій в с.Лопатів в урочищі «Вівчарник». Їй відомо, що на значній відстані від деревяних тичок (коликів) діти підпалили траву, після чого загасили її та пішли гратися, однак можливо за допомогою вітру трава знову загорілася, в результаті чого згоріли і деревяні тички (колики). Погоджується з тим, що внаслідок дій її дітей сталася пожежа. Крім цього, пояснила, що раніше на місці пожежі вона бачила вказані деревяні тички (колики), які з вигляду були значно зношені, а частина з них були взагалі зламані. При цьому, вказані деревяні тички (колики) знаходилися на земельній ділянці, яка не належить позивачу, оскільки на той час вона використовувалася як пасовище. Вважає, що кількість деревяних тичок (коликів) позивачем значно завищена. Також пояснила, що розписка, згідно якої вона зобовязалася відшкодувати позивачу 4000 грн., була вимушено написана нею під тиском ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій підтвердив обставини, викладені у письмових запереченнях на позов, просив у задоволенні позову відмовити, розглянувши справу за його відсутності.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 є її донькою. Зі слів її малолітніх онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їй відомо, що вони гралися разом з малолітнім ОСОБА_9 в урочищі «Вівчарник», де біля лісу розпалили вогнище, яке загасили. Однак, вогнище розгорілося, внаслідок чого загорілася трава, а в подальшому і деревяні тички (колики), які знаходилися на пасовищі біля дороги. Вказані деревяні тички (колики) вона раніше бачила на даному місці, на вигляд вони були старі, частина з них були зламані.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працює сільським головою с.Лопатів. Зі слів жителів села йому відомо, що малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в квітні 2015 року в урочищі «Вівчарник» спалили деревяні тички (колики). Вказані деревяні тички (колики) він раніше бачив, проїжджаючи повз них на власному тракторі. Дані деревяні тички (колики) на вигляд раніше вже використовувалися та були рівномірно складені на земельній ділянці, яка на той час ніким не використовувалася, а з 2015 року орендована ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12, суду пояснила, що в квітні 2015 року вона виконувала обовязки сільського голови с.Лопатів. 12.04.2015 року від жителів с.Лопатів їй стало відомо про те, що згоріли деревяні тички (колики), які належать ОСОБА_1, однак хто саме їх підпалив їй не відомо. Вказані деревяні тички (колики) вона не бачила, оскільки на місці їх зберігання не була. Після пожежі, вона бачила лише місце згорання деревяних тичок (коликів), які знаходилися на земельній ділянці, яка належить сільській раді та використовувалася на той час як пасовище.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, витребувані матеріали перевірки та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 із урахуванням зменшеного їх розміру є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №100488 від 17.01.2008 року позивачу ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки площею 0,94га та площею 1,28га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Лопатівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області.

На підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №93 (а) від 18.05.2015 року, укладеного між Лопатівською сільською радою та ОСОБА_1, останній є користувачем земельної ділянки площею 0,80га в межах згідно з викопіюванням з генплану земельної ділянки.

З метою ведення особистого селянського господарства на власній земельній ділянці, площею 0,94га, позивач ОСОБА_1 15.07.2014 року придбав у ПП ОСОБА_13 деревяні рейки для підвязування помідор в кількості 8000 шт., вартістю 0,80 грн. за 1 шт., загальною вартістю 6400 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною серії ЛГ №36 від 15.07.2014 року.

Згідно протоколу огляду доказів за їх місцезнаходженням від 17.08.2016 року встановлено, що земельна ділянка, площею 0,94га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №100488 від 17.01.2008 року, на момент огляду засаджена сільськогосподарською культурою плодами помідор. Земельна ділянка, площею 0,80га, якою користується ОСОБА_1 на підставі договору №93(а) від 18.05.2015 року, на момент огляду зорана, будь-які насадження на ній відсутні. Вказані земельні ділянки розмежовує дорога, яка відноситься до земель загального користування. Під час огляду земельної ділянки, площею 0,80га, якою користується позивач на підставі договору №93(а) від 18.05.2015 року, ОСОБА_1 вказав на її крайню праву частину, яка межує із дорогою загального користування, на якій він зберігав належні йому деревяні рейки для підвязування помідор. Під час огляду доказів за їх місцезнаходженням спеціалісти ОСОБА_14 та ОСОБА_15, здійснивши на місці геодезичні виміри, підтвердили, що дорога, яка розмежовує вказані вище земельні ділянки, не накладається як на дані, так і на будь-які інші суміжні земельні ділянки.

Як вбачається із вказаного протоколу, відповідачка ОСОБА_3 під час огляду земельної ділянки, площею 0,80га підтвердила повідомлені позивачем ОСОБА_1 обставини щодо місця зберігання (розташування) вказаних деревяних рейок для підвязування помідор.

Окрім сторін у справі, обставини щодо місця зберігання (розташування) позивачем ОСОБА_1 вказаних деревяних рейок, в судовому засіданні підтвердили також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Згідно пояснень сторін, показань свідків та матеріалів перевірки по факту підпалу деревяних стовпчиків для підвязування помідор, що належать ОСОБА_1 (ЖЕО №1014 від 12.04.2015 року, висновок №41/3938 від 15.04.2015 року) встановлено, що 12.04.2015 року, близько 16.00 год., малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходячись на території земельної ділянки площею 0,80га в урочищі «Вівчарник» в с.Лопатів Сокирянського району Чернівецької області, за допомогою знайдених ними сірників, підпалили на межі даної земельної ділянки суху траву, внаслідок чого виникла пожежа, в результаті якої згоріли належні позивачу ОСОБА_1 деревяні рейки для підвязування помідор в кількості 8000 шт., загальною вартістю 6400 грн., які знаходилися на крайній правій частині земельної ділянки площею 0,80га, яка межує із дорогою загального користування.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто, тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доводить наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

За загальним правилом деліктна (позадоговірна) відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

З огляду на встановлені обставини та вказані норми закону, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів наявність завданої йому майнової шкоди на суму 6400 грн., протиправність дій малолітніхОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9, діями яких завдано шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою малолітніх і шкодою та вини останніх у спричиненні шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦК України малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Згідно ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд приходить до висновку, що батьки малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 несумлінно виконували обов'язки щодо виховання своїх дітей в дусі поваги до прав і свобод інших осіб та не здійснювали належним чином контроль за їх поведінкою, внаслідок чого сталась пожежа, у якій згоріли деревяні рейки позивача, а тому повинні нести відповідальність за заподіяну шкоду їх малолітніми дітьми відповідно до вимог ст.1178 ЦК України.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належними і допустимими доказами відповідачі не спростували зазначених вище висновків суду.

Посилання представника відповідачки на те, що відповідачі та їх малолітні діти до адміністративної відповідальності не притягувалися та на обліку в органах поліції не перебувають, як на підставу своїх заперечень, суд вважає необгрунтованими, оскільки сам по собі факт непритягнення відповідачів в даному випадку до адміністративної відповідальності не може бути визначальним для висновку щодо сумлінності здійснення ними виховання та нагляду за малолітніми дітьми.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 із урахуванням зменшеного їх розміру підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що батьками малолітнього ОСОБА_9 із загальної суми завданої шкоди в розмірі 6400 грн. в добровільному порядку відшкодовано позивачу 3500 грн., суд вважає, що в рахунок відшкодування майнової шкоди з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 2900 грн.

Крім цього, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 1400 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 31, 1166, 1178 ЦК України, ст.150 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої малолітніми особами задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки с.Лопатів Сокирянського району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_8, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2900 (дві тисячі девятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_8, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), судові витрати в розмірі 975 (девятсот сімдесят пять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки с.Лопатів Сокирянського району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_8, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), судові витрати в розмірі 975 (девятсот сімдесят пять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сокирянського

районного суду ОСОБА_16

Повний текст рішення суду виготовлено 12.09.2016 року