Справа № 314/6203/16-ц Провадження № 6/314/88/2016
У Х В А Л А

іменем України

23.11.16 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області:

в складі головуючого судді Капітонова Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Руцького Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вільнянськ подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції ГТУ юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції ГТУ юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 надійшло подання про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_2.

В судове засідання державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції ГТУ юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 не зявилась, надала до суду заяву про розгляд подання за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №4-рп/2011 від 31.05.2011 р. щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага. В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України та статті 124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 10 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якому перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у ВДВС Вільнянського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №50292601 по виконанню виконавчого листа № 2/331/53/15 виданого 18.11.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя по стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 416 693,68 грн.

Матеріали подання державного виконавця не містять інформації про власника нерухомого майна відносно, якого подано подання про примусове входження до житлового приміщення.

Водночас, обґрунтування подання державного виконавця з посиланням на: «… зі слів сусідів ОСОБА_2 за вищевказаною адресою мешкає..», на переконання суду не є достатньо обґрунтованим та таким, що встановлює обставину проживання боржника за адресою, на яку посилається держаний виконавець.

Відповідно до Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України). Статтею 30 Конституції України та статтею 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожному гарантується недоторканність житла, проникнення до якого допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підставою для надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи, відповідно до змісту вище зазначених норм закону, є наявність обставин, які свідчать про те, що боржник безпідставно чинить перешкоди для перевірки його майнового стану, опису, арешту та вилучення з квартири чи іншого житла, належного йому майна, що значно ускладнює чи робить неможливим виконання судового рішення (виконавчого документа).

Аналіз вказаних норм закону підтверджує, що перелік підстав для застосування ст. 376 ЦПК України та здійснення примусового проникнення в житло є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається, подання державного виконавця не містить інформації про встановлення права власності на вказане у поданні житло та обставини, які б свідчити про проживання боржника в цьому житлі.

Суд приходить до висновку, що за наданими до суду матеріалами відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця про проникнення до житла, оскільки не встановлено власника зазначеного житла. У разі задоволення подання державного виконавця про проникнення житла, суд вбачає ризик порушення права власності на житло, щодо невстановленої державним виконавцем особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав для задоволення подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.30 Конституції України, ст.ст.14, 376 ЦПК України, ст.ст.2, 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Є.М. Капітонов

23.11.2016