Справа № 357/4024/15-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/3260/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 29.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

за участю секретаря : Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

у с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 7 грудня 2007року між банком та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № 86/СЖ-006.07.1, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою 15,0 % річних за користування коштами та з кінцевим терміном повернення до 7 грудня 2017 року. Додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору вносилися зміни в частині особливих умов договору та збільшено процентну ставку до 18 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 7 грудня 2007року між позивачем та ОСОБА_2укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру № 66 загальною площею 49,2 кв.м, що знаходиться по вул. Леваневського, 71 у м. Біла Церква Київської області. Оскільки позичальником порушено умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, станом на 17 лютого 2015 рокув нього існує заборгованість в розмірі 43 828,17 дол. США (тіло, проценти) та 13 807 234,20 грн. (пеня, 3 % річних), в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 7 грудня 2007року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого єПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № 86/СЖ-006.07.1, відповідно до умов якого позичальник отримав у банку кредит на споживчі цілі у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою 15,0 % річних за користування коштами та з кінцевим терміном повернення до 7 грудня 2017 року.

Додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору вносилися зміни в частині особливих умов договору та збільшено процентну ставку до 18 % річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати основної суми боргу, процентів, неустойки (штрафу, пені), 7 грудня 2007року між позивачем та ОСОБА_2укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру № 66 загальною площею 49,2 кв.м, що знаходиться по вул. Леваневського, 71 у м. Біла Церква Київської області.

Згідно із п. 1.4. договору іпотеки, передане в іпотеку майно за домовленістю сторін оцінено в 50 078,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору складає 252 890,00 грн.

З наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань щодо своєчасного погашення кредиту станом на 17 лютого 2015 року позичальник має заборгованість в розмірі 43 828,17 дол. США та 13 807 234,20 грн., з яких: поточна заборгованість за кредитом 8 500,00 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 17 072,99 дол. США, поточна заборгованість за процентами за кредитом 214,39 дол. США, прострочена заборгованість за процентами за кредитом 18 040,79 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 7 295 411,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 6 441 287,26 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту 37 460,32 грн. та три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом 33 075,59 грн.

23 грудня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» направляв ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення за кредитним договором, однак вона не була виконана іпотекодавцем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що банк, починаючи з 10 червня 2009 року протягом встановленого ст. ст. 257, 261 ЦК України трирічного строку позовної давності не вчинив дій, спрямованих на звернення стягнення на іпотечне майно, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, ОСОБА_2 просила застосувати позовну давність та Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» звертався з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, наслідком розгляду якого було ухвалення Рокитнянським районним судом Київської області рішення від 28 травня 2013 року, яким з позичальника на користь банку стягнуто заборгованість станом на 20 травня 2013 року у розмірі 37 794,74 дол. США, 200 000,00 грн. пені та судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції наведеного не врахував, належним чином не зясував чи дійсно позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не застосував норму матеріального права, яка регулює переривання перебігу позовної давності, оскільки банк в межах строку позовної давності звертався до суду з позовом до одного із боржників про стягнення заборгованості і таке звернення свідчить про переривання строку позовної давності в розумінні положень ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України та про початок строку позовної давності заново.

Таким чином на підставі вищевказаних норм цивільного закону колегія суддів приходить до висновку, що у позивача є право вимагати повернення кредиту та інших передбачених договором платежів шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів, так як ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 86/СЖ-006.07.1 від 7 грудня 2007року.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, який підлягає до примусового стягнення, колегія суддів враховує, що ч. 2 ст. 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п. 4.5. кредитного договору та п. 1.2.4. договору іпотеки, за порушення строків (термінів) повернення кредиту, та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязався сплачувати банку пеню за кожен день прострочки в розмірі 1,6 % в день від суми простроченого платежу.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належним чином перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з 10 червня 2009 року, у звязку із чим позивач почав нараховувати йому пеню у розмірі 1,6 % в день від суми простроченого платежу.

Згідно із розрахунком заборгованості, станом на 17 лютого 2015 року пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом складає 7 295 411,02 грн. а пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 6 441 287,26 грн.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до 3 березня 2015 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті.

Отже, виходячи з викладеного, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за останні 12 місяців, які передували зверненню позивача до суду, а саме з 3 березня 2014 року по дату здійснення розрахунку заборгованості банком - 17 лютого 2015 року, становитиме 89 010,07 грн., а сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за цей же період 89 757,90 грн.

За таких обставин, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 86/СЖ-006.07.1 від 7 грудня 2007року в загальному розмірі 43 828,17 дол. США та 249 303,88 грн., з яких: поточна заборгованість за кредитом 8 500,00 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 17 072,99 дол. США, поточна заборгованість за процентами за кредитом 214,39 дол. США, прострочена заборгованість за процентами за кредитом 18 040,79 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 89 010,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 89 757,90 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту 37 460,32 грн. та три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом 33 075,59 грн. необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 7 грудня 2007року, а саме: двокімнатну квартиру № 66 загальною площею 49,2 кв.м, вартістю 50 078,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору іпотеки складало 252 890,00 грн., яка знаходиться по вул. Леваневського, 71 у м. Біла Церква Київської області та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2004 року, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому, колегія суддів вважає не зайвим зазначити, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови у задоволенні даного позову, оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Зважаючи на вищевикладене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права й відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягають до стягнення документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 243,60 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 267,96 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 511,56 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотекизадовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» за кредитним договором № 86/СЖ-006.07.1 від 7 грудня 2007року в загальному розмірі 43 828,17 дол. США (сорок три тисячі вісімсот двадцять вісім гривень сімнадцять копійок) та 249 303,88 грн. (двісті сорок девять тисяч триста три гривні вісімдесят вісім копійок), з яких: поточна заборгованість за кредитом 8 500,00 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 17 072,99 дол. США, поточна заборгованість за процентами за кредитом 214,39 дол. США, прострочена заборгованість за процентами за кредитом 18 040,79 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 89 010,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 89 757,90 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту 37 460,32 грн. та три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом 33 075,59 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 7 грудня 2007року, а саме: двокімнатну квартиру № 66 загальною площею 49,2 кв.м, вартістю 50 078,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення договору іпотеки складало 252 890,00 грн., яка знаходиться по вул. Леваневського, 71 у м. Біла Церква Київської області та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2004 року, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 511,56 грн. (пятсот одинадцять гривень пятдесят шість копійок) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.А. Поліщук

ОСОБА_4