Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» про визнання рішення недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення позачергових зборів членів ОСББ «Тельбін-Комфорт», оформлене Протоколом №7 від 10.09.2016 року в частині розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для інвесторів та власників нежитлових приміщень в розмірі: 6,00грн. при сплаті до 20 числа та 6,48грн. при сплаті після 20 числа за один квадратний метр нежитлової площі, яка перебуває в користуванні.

В роз'ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Розглянувши позовну заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Згідно прохальної частини позову, позивач просить визнати недійсним рішення позачергових зборів членів ОСББ «Тельбін-Комфорт», оформлене протоколом №7 від 10.09.2016р., однак в мотивувальній частині позову позивач посилається на протокол позачергових зборів №7 членів ОСББ «Тельбін-Комфорт» від 10.09.2013р. Вказані розбіжності свідчать про суперечливість між прохальною та мотивувальною частинами позовної заяви.

Крім того, виходячи зі змісту позовної заяви, представник позивача посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», як підставу для звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду за захистом свого права, оскільки він є власником нерухомого майна: приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок (група приміщень №254) загальною площею 364,7кв.м.; нежилих приміщень з №1 по №12, тераса 30% (групи приміщень №253) (в літ.А) - приміщення громадського призначення, загальною площею 314,1кв.м.; нежилих приміщень з №1 по №10, тераса 30% (групи приміщень №255) (в літ.А) - приміщення громадського призначення, загальною площею 432,5кв.м.

Таким чином, враховуючи, що позивач не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки має обов'язок по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території, за надані послуги не для особистих (власних) побутових потреб, представник позивача помилково дійшов висновку про наявність визначених ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Більше того, Закон України «Про судовий збір», який є спеціальним законом щодо сплати судового збору, містить вичерпний перелік позовів, за подання яких судовий збір не справляється, та пільг щодо сплати судового збору.

З огляду на викладене, вважаю, що позовна заява не відповідає ч. 5 ст. 119 УПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху, позивачу необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви надати в письмовому вигляді нову позовну заяву з урахуванням наведених вище недоліків, - з приведенням прохальної та мотивувальної частин позову у відповідність, а також долучити документ, що підтверджує сплату судового збору в сумі 551,20грн.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» про визнання рішення недійсним - залишити без руху та запропонувати позивачу в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: