АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1897/16 Справа № 199/5322/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків"

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.08.2008 року відповідно до наказу №81 він був прийнятий формувальником ручної формовки до ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків".

На підставі наказу №157 від 12.05.2015року був звільнений згідно вимог п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності штату.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2014 року він був поновлений на роботі формувальником ручної формовки вальцеліварного цеху та на його користь з відповідача було стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 10 482 грн. 11 коп. і моральну шкоду у сумі 2 000 грн.

На підставі наказу №615 від 23.10.2014 року він був поновлений на роботі з 02.06.2014 року, але до роботи відповідачем допущений тільки 18.11.2014 року.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення його на роботі, він звертався із заявою до відповідача з проханням виплатити йому суму вимушеного прогулу з жовтня по 18.11.2014 року. Але дана заява залишилася без відповіді, та на підставі наказу №2157 від 12.05.2015 року відповідач незаконно звільнив його з роботи в другий раз, у зв'язку з чим він знову звернувся 09.06.2015 року до суду з позовною заявою про поновлення на роботі.

Просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.10.2014 року по 18.11.2014 року у розмірі 11 208 грн. 48 коп., а також у відшкодування моральної шкоди - 2 436 грн., за понесення моральних страждань в результаті незаконного звільнення з роботи, в невиконанні негайного поновлення на роботі та не виплаті заробітної плати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2015 року частково задоволено позовні вимоги.

Суд стягнув з ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 208 грн. 48 коп.

Суд стягнув з ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Також суд стягнув з ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив (а.с.86-89).

В апеляційній скарзі ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" посилаючись на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі(а.с.92-96).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, ухвалене рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що відповідно до наказу №81 від 14.08.2008 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу формовщиком ручної формовки до ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків", про що свідчить запис у його трудовій книжці (а.с.6-8).

25.03.2014 року позивач отримав повідомлення про наступне вивільнення, та наказом №104 від 02.06.2014 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2014 року ОСОБА_2 був поновлений на роботі на посаді формувальника ручної формовки вальцеліварного цеху.

Дане рішення ПАТ "Дніпропетровський завод прокатних валків" було виконано в примусовому порядку на підставі постанови державного виконавця від 10.10.2014 року лише 23.10.2014 року, про що видано наказ за №615 про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді формувальника ручної формовки вальцеліварного цеху з 02.06.2014 року, але факчтино рішнення суду відповідачем було виконано лише 18.11.2014 року, коли ОСОБА_2 був допущений працедавцем до фактичного виконання своїй трудових обов'язків.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток дорівнює 11 208 грн. 48 коп., вирахуваного шляхом множення середньоденної заробітної плати (233,61 грн.) на кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (48 днів за період з 02.10.2014 року по 18.11.2014 року).

Проте, з визначеним судом розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав на цей час.

Визначаючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу в сумі 11 208 грн. 48 коп., суд першої інстанції не врахував вказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що призвело до неправильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була виплачена допомога по безробіттю з 14.07.2014 року по 21.10.2014 року у розмірі 8 350 грн. 77 коп. (а.с.34).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач має сплатити позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 2 857 грн. 71 коп. (11 208 грн. 48 коп. - 8 350 грн. 77 коп.).

Тому, рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні з 11 208 грн. 48 коп. до 2 857 грн. 71 коп.

Стягуючи відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка виразилася в несвоєчасному виконанні рішення суду про поновлення його на роботі.

Визначаючи розмір в 1 000 грн., суд першої інстанції не врахував, що відповідачем позивача поновлено на роботі, чим усунуто порушення звичного укладу життя, і що є частковою сатисфакцією в відшкодуванні моральної шкоди. З урахуванням встановленого, відшкодуванню в рахунок моральної шкоди підлягає 500 грн. А тому рішення в цій частині також підлягає зміні в частині розміру.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року - змінити у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зменшивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 208 грн. 48 коп. до 2 857 грн. 71 коп. та моральної шкоди з 1 000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: