Справа № 346/4045/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2482/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря - Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Герич Лесі Анатоліївни та в.о. начальника ОСОБА_3 Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області і зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржив указану ухвалу в апеляційному порядку, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою. Апелянт вказав, що судом не враховано та не мотивовано відхилення його доводів щодо відсутності заборгованості. Крім того, судом проігноровано факт протиправних дій державного виконавця щодо нарахування скаржнику заборгованості по аліментах на дитину, яка вже досягла повноліття. Апелянт зазначив, що з 2000 року по даний час не відмовлявся і не ухилявся від виконання своїх зобов'язань за аліментами. Тимчасове обмеження його як боржника у праві виїзду за кордон позбавило його можливості заробити кошти в інших країнах для додаткової сплати на утримання дітей. На думку апелянта, державний виконавець без звернення до суду вийшов за межі виконання судового рішення, самостійно замінивши при розрахунку заборгованості по аліментах зазначену у виконавчому документі мінімальну суму розміру аліментів, у разі, якщо він не має доходу ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян та 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що норми ст. 182, 184 та 195 СК України набрали чинності після винесення судового рішення, яке виконується державним виконавцем. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що його скарга стосується також розрахунку відносно нього неіснуючої заборгованості по аліментах, що всупереч закону здійснювалася державним виконавцем до даного часу.

Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

У судове засідання сторони не з'явились, про причини суд не повідомили. У справі достатньо даних про права та обов'язки сторін щодо предмету судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, у відділ ДВС знаходиться на виконанні виконавчий лист від 10.01.2001, виданий Коломийським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1974 р.н. аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу громадян в місяць на утримання синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнення аліментів розпочати з 01.11.2000 і проводити до повноліття дитини (а.с. 4).

30.01.2001 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 3214487 (а.с. 6).

29.09.2004 державним виконавцем направлено подання про притягнення ОСОБА_2до кримінальної відповідальності за несплату аліментів за ст. 164 КК України. В порушенні кримінальної справи відмовлено згідно ст. 6 п.2 КПК України (а.с. 45).

22.10.2010 зроблено запити в реєструючи органи про наявність зареєстрованого майна за боржником на праві приватної власності, а саме до відділу реєстраційної екзаменаційної роботи, Комунального підприємства МБТІ, Державного земельного кадастру Державного технічного нагляду та голові Косенівської сільської ради.

08.11.2010 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника (а.с. 46).

Згідно отриманих відповідей за боржником майно не зареєстроване тільки згідно довідки ВРЕР за боржником рахується на праві приватної власності автомобіль НОМЕР_1.

Згідно адресної довідки СГІРФО ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 46 - зворот).

25.11.2011 державним виконавцем здійснено вихід за місце проживання боржника та встановлено, що боржника за адресою с. Косенів не проживає місце проживання не відоме, про що складено акт державного виконавця (а.с. 47).

11.05.2012 винесено постанову про розшук майна боржника та оголошено в розшук ВАЗ 2101 днз НОМЕР_2 (а.с. 46 - зворот).

25.05.2012 направлено Подання про оголошення розшуку боржника ОСОБА_6 (а.с. 48).

28.05.2012 державним виконавцем направлено подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 5).

02.07 2012 до відділу ДВС з'явився ОСОБА_2 та надав письмові пояснення щодо несплати аліментів та повідомив, що не сплачує аліменти тому що має іншу сім'ю, хворіє на серце та не має роботи, надалі зобов'язується сплачувати аліменти, розшукуваний транспортний засіб зданий на металобрухт. Боржником також були надані квитанції про сплату аліментів та зроблено перерахунок по аліментах та повідомлено боржника про заборгованість по аліментах (а.с. 49).

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30 травня 2012 року у справі № 0616/2781/12 обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (а.с. 15).

07.06.2013 було направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника кримінальної відповідальності (а.с. 52).

Згідно висновку Новоград-Волинського MB УМВС від 20.06.2013 відібрано пояснення в боржника про причини несплати аліментів, про що він повідомив що останнім часом не працює, тому що хворіє підзаробляє тимчасовими заробітками (а.с. 53).

Відповідно до копії Довідки-розрахунку від 22.06.2016 Новоград-Волинського МВДВС заборгованість скаржника за період 0 01.11.200 по 01.06.2016 становить 80427,80 грн (а.с. 16-20).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 387 цього ж Кодексу, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції, враховуючи приписи ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 182, 195 СК України, а також фактичні обставини справи, дійшов вірного висновку щодо правомірності дій державного виконавця Герич Л.А. при винесенні Подання від 28.05.2012 про обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань.

Норми ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулюють порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначають випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлюють порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону однією з підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення ним від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Колегія суддів знаходить, що скаржником не наведено обґрунтованих підстав для переоцінки дій державного виконавця при підготовці подання про обмеження у виїзді за кордон. Судом вірно констатовано, що державний виконавець діяв у межах повноважень, а дії виконавця вже були оцінені судовим рішенням (а.с.51).

ОСОБА_2 в апеляції також посилався на невірний розрахунок виконавцем розміру заборгованості і на те, що судом це не оцінено. Це твердження не відповідає матеріалам справи і висновкам суду, які викладені в рішенні (а.с.70).

Натомість апелянт не надав суду доказів чи доводів, які б спростовували розрахунки виконавця.

За таких обставин, вважає колегія суддів, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 312-315, 317, 383 - 389 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський