УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулось до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 6807С135, за яким ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 1 717 000 грн терміном до 27 грудня 2026 року для придбання нерухомого майна: житлового будинку з прибудовами, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за тією ж адресою.

10 грудня 2008 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір про переведення боргу (заміну боржника), згідно з яким ОСОБА_7 перевів на відповідача грошові зобов'язання, що виникли та виникнуть в майбутньому за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 6807С135.

Позивач зазначає, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього між банком і ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 10 грудня 2008 року № 68708235, предметом іпотеки за якими є вказаний вище житловий будинок і земельна ділянка.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору банк був змушений звернутись до суду та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь банку заборгованість в розмірі 2 868 002 грн 04 коп., яка виникла станом на 17 листопада 2010 року.

За період з 18 листопада 2010 року по 31 липня 2014 року заборгованість збільшилась та становить 5 764 287 грн 79 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1 694 258 грн 49 коп., за відсотками - 2 22 8539 грн 91 коп., пені за прострочену заборгованість - 964 480 грн 17 коп. та пені за прострочені відсотки - 877 009,22 грн.

Як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки позивач посилається на невиконання відповідачем умов зазначеного договору та заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором № 6807С135 від 28.12.2007 за період з 28.12.2007 по 31.07.2014 в сумі 5 764 287 гривень 79 копійок для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Харкові звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м, який є предметом іпотеки за іпотечним договором № 68708Z35 від 10.12.2008 і належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом його продажу на публічних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Харкові судовий збір в сумі 3 654 гривні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 6807С135, за яким останній отримав кредит в сумі 1 717 000 грн терміном до 27 грудня 2026 року для придбання житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за тією ж адресою.

10 грудня 2008 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до кредитного договору, договір про переведення боргу (заміну боржника), за якими позичальником за кредитним договором є ОСОБА_6

Також 10 грудня 2008 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 6807С135-2 до кредитного договору, якою змінено пункти щодо суми отриманого кредиту, відповідальності за його неповернення та сплату відсотків, встановлений графік надання та погашення кредиту.

Як свідчить додаткова угода № 6807С135, укладена між позивачем та відповідачем, банк надав їй кредит в сумі 1 694 258,49 грн з кінцевою датою погашення 27 грудня 2026 року для оплати придбання зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, з виплатою фіксованої ставки на рівні 21,00 % річних.

Судом першої інстанції також установлено, що 10 грудня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 6807С135 та зазначених додаткових угод між сторонами укладений іпотечний договір № 68708Z35, предметом іпотеки за яким є вказані житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка.

Судом першої інстанції також установлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем не спростовано, що відповідач зобов'язання щодо щомісячної сплати кредиту та відсотків не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2014 року має прострочену заборгованість за відсотками в сумі 2 228 539,91 грн, за пенею у зв'язку з простроченням сплати відсотків в розмірі 877 009,22 грн та за пенею у зв'язку з простроченням сплати кредиту - в розмірі 964 480,17 грн, та 1 694 258,49 грн заборгованості за тілом кредиту.

Так, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року з відповідача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос» як поручителя на користь позивача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього станом на 17 листопада 2010 року в розмірі 2 869 822, 04 грн, однак вказане рішення суду відповідачем не виконується.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не виконані належним чином умови кредитного договору, унаслідок чого утворилася заборгованість.

Житловий будинок, з якого було виселено відповідача, придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справах № № 6-1120цс15, 6-340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, належним чином не перевірив дотримання місцевим судом вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положення п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк