АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.01.2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.9.12 умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін

У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим станом на 13.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 14173,72 гривень, яка складається з наступного: 3422,52 гривень - заборгованість за кредитом; 6354,67 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3245,40 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 651,13 гривень - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач просить стягнути з відповідача 14173,72 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що ухвалене рішення прийняте без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема наголошує на тому, що суд незаконно відмовив у стягненні заборгованості по процентам в межах строку позовної давності, а саме за період з 13.10.2011 року по 13.10.2014 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст. ст. 260, 261 ЦК України, виходив з того, що позивач з вересня 2008 року припинила здійснювати платежі на погашення кредиту, а останній платіж в рахунок погашення процентів по вказаній кредитній картці здійснений 07.04.2009 року, і таким чином право звернення до суду з даним позовом виникло у позивача з вересня 2008 року, а тому на час звернення до суду (27.10.2014 року) з позовом про стягнення заборгованості (пройшло більше 3 років) сплив строк позовної давності, про застосування якого прохав відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2007 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як встановлено судом, відповідач зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 13.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 14173,72 гривень, яка складається з наступного: 3422,52 гривень - заборгованість за кредитом; 6354,67 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3245,40 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 651,13 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.6-8 - розрахунок заборгованості).

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п.5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Судом встановлено, що за даними платіжної картки ОСОБА_4 (а.с.9, 50), виданої відповідно до заяви від 30.01.2007 року за №148729 строк її дії - січень 2009 (01/09). Доказів видачі відповідачу нової платіжної картки позивачем не надано.

З наданого банком розрахунку вбачається, що з вересня 2008 року позичальник припинила здійснювати платежі на погашення кредиту, а останній платіж в рахунок погашення процентів по вказаній кредитній картці здійснений 07.04.2009 року.

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В зв'язку з тим, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України ).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України ).

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки в період з квітня 2009 року по час звернення до суду боржник, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту не вчиняв, а позивач не звертався до суду про стягнення заборгованості у строк, що не перевищує загальний та спеціальний строк позовної давності з моменту настання зобов'язання сплатити кожний черговий платіж, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вказаних кредитних правовідносин.

Враховуючи вказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267ЦК України.

Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження пропущення позовної давності з поважних причин чи доказів підтверджуючих переривання перебігу позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_3

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1