провадження 2/201/2694/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Пухловій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал», Дніпропетровської міської ради і Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів КП «Дніпроводоканал», Дніпропетровської міської ради і КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилався на те, що 09 лютого 2016 року позивач керував своїм автомобілем «Тойота Авенсіс» і в районі будинку АДРЕСА_1 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду: через неналежне встановлення кришки оглядового колодязя, люку, який знаходився на проїздній частині вказаної дороги в незафіксованому стані та був (колодязь) не захищений попереджувальними знаками або загороджувальними щитами, через що автомобіль позивача наїхав на кришку вказаного колодязя, кришка піднялась і пошкодила масляний піддон автомобіля та вибито захист двигуна цього автомобіля, в результаті чого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджено автомобіль. Позивачем було викликано поліцію, інспектором поліції встановлено винну особу - ОСОБА_2 (який мешкає в будинку АДРЕСА_1) складено стосовно нього протокол і матеріали адміністративного протоколу направлені в суд; але постановою суду вказана особа не була притягнута до адміністративної відповідальності. Позивач вважає винним в завданні йому шкоди все ж вказану особу - ОСОБА_2 Останній до страхової компанії не звертався, а на звернення позивача страхова компанія не відповіла взагалі, не кажучи вже про відшкодування шкоди. Оскільки зараз вказаний колодязь відноситься до балансу і обслуговування відповідачів, які його і засипали та вирівняли дорогу, позивач вважає, що шкоду повинні йому відшкодовувати саме вони і солідарно. Звернення до відповідачів ні до чого не призвело, хоча своєчасне звернення позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що в цьому випадку вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі і просив стягнути з них не відшкодовану матеріальну шкоду, витрати на оплату експертного дослідження та судового збору, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представники відповідачів КП «Дніпроводоканал», Дніпропетровської міської ради і КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що вказана позивачем ДТП дійсно була, але винної особи в цій ДТП не визнано взагалі, а тим більше не визнано винними їх в цій пригоді, шкода позивачу завдана, але відшкодовувати йому її повинні не вони. По закону все зроблене ними, вважають, правильно, надані документи позивачем не підтверджують завдання шкоди саме ними і заявлену суму матеріальної шкоди саме до них. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 керував своїм автомобілем «Тойота Авенсіс» і в районі будинку АДРЕСА_1 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду: через неналежне встановлення кришки оглядового колодязя, люку, який знаходився на проїздній частині вказаної дороги, як стверджує позивач, в незафіксованому стані та був (колодязь), як вказує позивач, не захищений попереджувальними знаками або загороджувальними щитами, через що автомобіль позивача наїхав на кришку вказаного колодязя, кришка піднялась і пошкодила масляний піддон автомобіля та вибито захист двигуна цього автомобіля, в результаті чого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджено автомобіль. Позивачем було викликано поліцію, інспектором поліції встановлено винну особу - ОСОБА_2 (який мешкає в будинку АДРЕСА_1) складено стосовно нього протокол і матеріали адміністративного протоколу направлені в суд; але постановою суду вказана особа не була притягнута до адміністративної відповідальності. Позивач вважає винним в завданні йому шкоди все ж вказану особу - ОСОБА_2 Останній до страхової компанії не звертався, а на звернення позивача страхова компанія не відповіла взагалі, не кажучи вже про відшкодування шкоди. Оскільки зараз вказаний колодязь відноситься до балансу і обслуговування відповідачів, які його і засипали та вирівняли дорогу, позивач вважає, що шкоду повинні йому відшкодовувати саме вони і солідарно. Звернення до відповідачів ні до чого не призвело, хоча своєчасне звернення позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості.

Стосовного винного, на думку інспекторів ПП, у вказаній ДТП працівниками патрульної поліції відносно ОСОБА_2 складено протокол, зібрані матеріали і направлено їх до суду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року винним у вказаній ДТП ОСОБА_2 визнано не було, стосовно нього провадження в адміністративній справі за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому правопорушення, постанова не оскаржена і набрала законної сили, постанову виконано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винного у вказаній дорожньо-транспортній пригоді не встановлено, цим винним точно не є ОСОБА_2.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року винним у вказаній ДТП ОСОБА_2 визнано не було, стосовно нього провадження в адміністративній справі за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого правопорушення, постанова не оскаржена і набрала законної сили. Факт завдання шкоди позивачу встановлено, але не встановлено винну особу в завданні цієї шкоди та наявності причинно-слідчого зв'язку між винними діями певної особи та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення відповідачів від доказування даного позову в частині питань чи мали місце їх винні стосовно позивача, факт завдання ними ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, і завданням шкоди позивачу.

Позивач вважає винним в завданні йому шкоди все ж вказану особу - ОСОБА_2 Оскільки зараз вказаний колодязь відноситься до балансу і обслуговування відповідачів, які його і засипали та вирівняли дорогу, позивач вважає, що шкоду повинні йому відшкодовувати саме вони і солідарно. Звернення до відповідачів ні до чого не призвело, хоча своєчасне звернення позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 19 вказаного Закону основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Статтею 6 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

У ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 жовтня 2013 року № 48/42 затверджено Статут Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради» в редакції, яка діяла у лютому 2016 року. Згідно п. 1.5 Статуту підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, круглу печатку, кутовий та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Таким чином Дніпропетровська міська рада виконала покладений на неї ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» обов'язок по організації будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів шляхом створення уповноваженого органу - КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради», до компетенції якого належить експлуатація, ремонт та реконструкція автошляхів міста Дніпропетровська. Порядок ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, а також вимоги до експлуатаційного стану автодоріг визначено Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30 березня 1994 року. Єдині правила поширюються як на власників автомобільних доріг, так і на користувачів цих доріг (п. 1 Єдиних правил).

Так, п. п. 2, 4 Єдиних правил визначено, що ремонт і утримання дорожніх об'єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у комунальній власності здійснюється відповідними комунальними дорожньо - експлуатаційними організаціями, а користувачами дорожніх об'єктів, зокрема є власники (користувачі) інженерних комунікацій і споруд, що розташовані у межах автомобільних доріг. Крім того, п. 5 Єдиних правил встановлено, що користувачі дорожніх об'єктів поряд з власниками дорожніх об'єктів зобов'язані забезпечувати зручні та безпечні умови руху, запобігати пошкодженню транспортних засобів. Пункт 11 Єдиних правил передбачає відшкодування власником доріг, дорожньо-експлуатаційними організаціями збитків власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталась внаслідок незадовільного утримання доріг.

Згідно ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Люк, у який потрапив автомобіль позивача, знаходиться на ділянці дороги, яка призначена для руху транспортних засобів. Кришка люка є невід'ємним елементом дороги. Незадовільний стан дороги полягає в порушенні пункту 3.1.7 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» з боку КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради», яким в своїй діяльності по забезпеченню експлуатаційного стану дороги не виконані вимоги зазначеного ДСТУ, що знаходиться в прямому причинному зв'язку з виниклим ДТП.

Таким чином, причиною дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09 лютого 2016 року, може бути недотримання посадовими особами КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради» правил утримання вуличної мережі, оскільки вони не вжили своєчасних дій до забезпечення безпеки дорожнього руху по вул. Яснополянській, 23 в м. Дніпропетровську, допустили неналежне встановлення кришки оглядового колодязя, зокрема, не встановили відповідні попереджувальні дорожні знаки та сигнальну стрічку.

Але в судовому засіданні позивач не довів належними (і будь-якими іншими доказами) наявності всіх умов цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, а саме: винна особа, розмір шкоди завданої майну позивача та інш..

Зі змісту ч. 2 ст. 59 ЦПК України випливає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки відповідачами оспорюється розмір суми завданої шкоди, то єдиним допустимим доказом розміру шкоди, завданої майну позивача, є судова автотоварознавча експертиза. Отже, звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, не є допустимим доказом, що підтверджує розмір майнової шкоди завданої позивачу. Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем не доведено допустимими доказами реальний розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, не названа позивачем і не встановлена належним чином в суді винна особа в завданні шкоди позивачу. Окрім того, огляд транспортного засобу позивача було здійснено лише 19 лютого 2016 року, тоді як ДТП сталася 09 лютого 2016 року.

Дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача сталася на вул. Яснополянська, 23 в м. Дніпропетровську. Власником дороги є Дніпропетровська міська рада, до компетенції якої у сфері дорожнього руху належить організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів і керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства, рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку ( ст. 6 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць належить, в числі іншого, своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», відповідальність за утримання стандартів і створення безпечних умов руху несуть саме власники доріг. Але КП «УРЕА» ДМР не являється власником дороги, на якій виникло ДТП.

Відповідно до Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом № 30 від 05 липня 1995 року Держжитлокомунгоспу України (Із змінами, внесеними згідно з наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 2 від 04 січня 2005 року та наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 191 від 27 червня 2008 року та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарствах» 302 від 27 листопада 2015 року), підприємства водопровідно-каналізаційного господарства експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів, несуть відповідальність за належний технічний стан мережі, пристроїв, обладнання на ній. Згідно з п.п. 9.2.6. Правил зовнішній обхід та огляд трас водопровідної мережі роблять не рідше одного разу на 2 місяці, перевіряючи: стан координатних табличок; зовнішній стан колодязів, наявність і щільність прилягання кришок, цілість люків, кришок, горловин, скоб, драбин, наявність у колодязі води чи її витоків шляхом відкривання кришок колодязів з очищенням їх від сміття (снігу, льоду); згідно з п. п. 12.2.2, 12.2.3 зазначених Правил, під час обходів і оглядів трас ліній мережі перевіряють, в тому числі зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням. Зовнішній огляд мереж виконується не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі. З урахуванням визначених цивільним процесуальним кодексом України принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на позивача покладено обов'язок доведення наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювана шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою покладено законом саме на позивача. Однак позивач не довів розмір шкоди, яка йому завдана, оскільки звіт № 19-02-16Р про оцінку легкового автомобіля Тойота Авенсіс не можна визнати як належний доказ, так як відсутні докази реального витрачання коштів позивача на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до п. п. 14.1., 15.2 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 вуличні, квартальні, дворові, будинкові мережі, споруди і обладнання систем водопостачання та водовідведення обслуговуються та реконструюються тим підприємством, у якого ці об'єкти перебувають на балансі. Виробники та споживачі зобов'язані забезпечити охорону і цілісність систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі («трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), не допускати їх пошкодження, затоплення й розморожування, очищати від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів.

КП «Дніпроводоканал» фактично користувався оглядовим колодязем водопостачання, незадовільний технічний стан якого став причиною ДТП, так як здійснював водопостачання за допомогою даного технічного пристрою - колодязя, а отже зобов'язаний би був здійснювати контроль за його технічним станом.

За змістом вимог процесуального закону обставини справи, які відповідно до законодавства України повинні бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК). Для роз'яснення питань, що виникають у вирішенні спору та потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу, але сторони такого клопотання не заявили. Таким чином, особа набуває права та несе обов'язки експерта лише після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. І лише за цих умов висновок експерта набуває доказової сили.

При скоєнні ДТП органи Національної поліції в супереч вимогам чинного законодавства не встановили особу, яка є винною у незадовільному технічному стані оглядового колодязя водопостачання (колодязь). Позивач не надав докази свого звернення до правоохоронних органів для виявлення та встановлення такої особи та притягнення її до адміністративної відповідальності, а отже не виконав вимоги ст. 60 ЦПК України, яка встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме встановлення винної особи та притягнення її до адміністративної відповідальності підтвердить або спростує доводи позивача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Враховуючи наведене суд вважає не можливим стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст. 79 ЦПК).

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідачів. Однак, жодних доказiв цим позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно вказаного позивача відносно завданої шкоди, предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідачів. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на вимогах позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до КП «Дніпроводоканал», Дніпропетровської міської ради і КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди та витрат не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 12, 15, 16, 22, 1166, 1168, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст. 6, 9, 12, 21, 27 Закону України «Про дорожній рух», ст. 16, 18, 19 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства «Дніпроводоканал», Дніпропетровської міської ради і Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -