РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

при секретарях Заліській Г.Г., Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, про визнання недійсним пункту договору, зняття заборони відчуження на квартиру та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ПН КМНО Щелков Д.М., про визнання недійсним пункту договору, зняття заборони відчуження на квартиру та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 24.06.2008 між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» був укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 бере участь у Фонді фінансування будівництва, з метою будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1.

24.07.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 223357316, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит за програмою кредитування «Житло в кредит на первинному ринку» у розмірі 94 403,00 доларів США, зі сплатою 14,40 % річних, строком до 24.07.2021.

24.07.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є майнові права на квартиру, яка буде збудована відповідно до умов договору від 24.06.2008, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» та ОСОБА_1

Справа № 753/1598/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11334/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Позивач вважала, що на момент укладення договору іпотеки, Законом України «Про іпотеку» було передбачено, що майнові права на нерухомість не можуть бути предметом іпотеки, а відтак, з урахуванням в подальшому уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним п.1.1 и п. 1.3 Іпотечного договору, визнати недійсним Іпотечний договір та зняти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року позов задоволено частково.Визнано недійсним п. 1.1. та п. 1.3. Договору іпотеки до кредитного договору № 223357316, укладеного 24.07.2008 між ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену ПН КМНО Щелковим Д.М. 24.07.2008 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про її обтяження. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що договір іпотеки від 24.07.2008 укладено відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який на момент виникнення спірних правовідносин передбачав такий предмет іпотеки як майнові права на нерухоме майно та порядок передачі такого предмету в іпотеку.

Зокрема, наголошувала, що за змістом ст. 50 вказаного Закону, в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, банк надає кредит довірителю ФФБ на умовах, визначених в договорі про іпотечний кредит. Предметом іпотеки за іпотечним договором є об'єкт інвестування, який стане власністю позичальника в майбутньому, та/або майнові права на нього.

Таким чином, вважала, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 215 ЦК України до вказаного спору.

Враховуючи наведене, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.06.2008 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» був укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 бере участь у Фонді фінансування будівництва, з метою будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

24.07.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 223357316, відповідно до умов якого позивач отримала кредит за програмою кредитування «Житло в кредит на первинному ринку» у розмірі 94 403,00 доларів США, зі сплатою 14,40 % річних, строком до 24.07.2021 (а.с. 12-19).

24.07.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є майнові права на квартиру, яка буде збудована відповідно до умов договору від 24.06.2008, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» та ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення спірного договору іпотеки ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки, а відтак оскільки іпотечний договір суперечить положенням Закону України «Про іпотеку», то відповідні пункти договору слід визнати недійсними, а правовим наслідком слід вважати необхідність зняття заборони відчуження квартири та виключення з Державного реєстру іпотек запис про її обтяження.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 договору іпотеки від 24.07.2008, предметом договору є майнові права на квартиру, яка буде збудована згідно умов договору від 24.06.2008 про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» та ОСОБА_1

При зверненні до суду із позовом, ОСОБА_1 просила визнати недійсним п.1.1 и п. 1.3 Іпотечного договору, визнати недійсним Іпотечний договір та зняти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою. При цьому позивач посилалася на те, що на момент укладення договору іпотеки, Законом України «Про іпотеку» було передбачено, що майнові права на нерухомість не можуть бути предметом іпотеки.

Разом з тим, як вбачається з наданої представником банку копії договору про внесення змін до договору іпотеки від 06.03.2012, до п. 1.3 вказаного договору внесено зміни, відповідно до яких предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Таким чином, оспорювані позивачем положення договору іпотеки, на момент звернення до суду із позовом, фактично не існували.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України передбачений перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи вищевказане, законодавством не передбачені випадки визнання правочинів або їх окремих положень недійсним на момент припинення їх дії.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, про визнання недійсним пункту договору, зняття заборони відчуження на квартиру та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: