Справа № 369/8243/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5928/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 15.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит ОСОБА_2» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове проникнення на земельну ділянку та розташованого на ній житлового будинку незавершеного будівництва, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3Ю.(надалі -Заявник/ звернулась до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення на земельну ділянку та розташованого на ній житлового будинку незавершеного будівництва, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист у справі № 755/13941/14-ц, виданий 17 липня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КРЕДИТ ОСОБА_6» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 5354478 грн. 65 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у задоволені подання держвиконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі держвиконавець просить ухвалу суду скасувати в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права і подання задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні подання про примусове входження до житла тим що (1) акти державного виконавця від 22 грудня 2015 року та 29 січня 2016 року не підписані понятими, що не відповідає п. 1.5.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (надалі - Інструкція) та що (2) повідомлення про проведення виконавчих дій від 14 грудня 2015 року та 19 січня 2016 року надсилалися на невірну адресу боржника ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 - замість м. Київ 54, а/с 5, 01054.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна виходячи з наступного.

Суд першої інстанції не перевірив відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі -Закон) чи є обов'язковою присутність понятих під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнений, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Також суд не перевірив та не надав оцінки акту про факт недопуску до приміщення чи вимагає він згідно Закону обов'язкової присутності понятих. Чи даним актом здійснювалось фіксування опису, арешту, інших виконавчих дій, з якими Закон пов'язує обов'язкову присутність понятих.

Не перевірено чи пункт 1.5.2. Інструкції, на який посилається суд встановлює вимоги до актів обов'язковості підписів саме понятих, чи осіб які були присутні під час його складання акту.

Також судом не перевірено відповідно до п.3.20. Інструкції копії в який спосіб постанови державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв'язку або електронною поштою.

При цьому не взято до уваги Зокрема ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що боржник зобов'язаний:

- утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

- надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

- своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця;

- письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Крім цього, фактом ухилення від виконання зобов'язань є: порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, що передбачено ч. 6 ст. 57 та ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), що передбачено ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто не встановлено, чи ухиляється боржник від виконання рішення суду і ця обставина, якою обґрунтовується подання, чи повідомляв він про зміну місця свого проживання, перебування, чи є у боржників представники, судом не перевірена.

Також не перевірено чи вчинив державний виконавець усі, передбачених законом дій, які б давали можливість для звернення з таким поданням до суду.

При цьому вирішуючи подання, судом застосовано абзац 10 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», норма яка втратила чинність.

Згідно ст. 303 ЦПК України, суд в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не перевірено всіх доводів подання держвиконавця, суд апеляційної інстанції не може перевірити їх в апеляційному порядку, в звязку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит ОСОБА_2» задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 рокускасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді