У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2011 року, від якого мають сина ОСОБА_8, 2012 року народження. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 6 вересня 2013 року шлюб розірвано.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 6 березня 2014 року № 124 визначено спосіб участі відповідача у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2: спілкування щонеділі з 16.00 до 18.00 год. у присутності матері. Зазначала, що на даний час дитина проживає з позивачем в будинку її батька, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, аліменти не сплачує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, остання позбавлена будь-якої можливості виїзду за кордон, в тому числі на оздоровлення, що відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пп. 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 22 березня 2016 року № 7-46-946, позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є недоцільним.

Орган опіки та піклування врахував ту обствину, що батько дитини працевлаштований, має можливість забепечувати дитину матеріально, а позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Крім того, відповідач у подальшому має бажання приймати участь у вихованні сина.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик