УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КолодійчукВ.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство №3», треті особи: приватне підприємство «Проектно-консультативне бюро «Хебітет», Державна Архітектурно-будівельна інспекція України, приватне підприємство «Коматек», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом повного знесення надбудови, заборони вчиняти в майбутньому будь - які дії, що призведуть до порушення права користування та розпорядження, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження кватирою АДРЕСА_1, зобов`язати відповідачів припинити будівництво надбудови та не вчиняти будь-яких юридичних дій щодо надбудови, у тому числі зміни права власності на неї, а також її обтяження заборонити відповідачам в майбутньому будь-які дії, які можуть призвести до перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою.

У грудні 2014 року та у квітні 2015 року ОСОБА_2 подав заяви про збільшення та уточнення позовних вимог та просив стягнути із відповідачів по 1 млн. грн, з кожного, у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що він є власником кватири АДРЕСА_1, яку було отримано відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва від 29 січня 2008 року, укладеномого з ПАТ «Банк «Український Капітал». Право на використання земельної ділянки для будівництва будинку АДРЕСА_1 було надано ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3», яке у свою чергу уклало договір на організацію спорудження цього об'єкта з ПАТ «Банк «Український Капітал». Після оформлення права власності на квартиру ОСОБА_2 виявив, що навпроти вікон його квартири споруджується надбудова по замовленню ОСОБА_3, яка не передбачена Генеральним планом на момент укладення інвестиційного договору. Він як учасник ФФБ сплатив 100 % вартості об`єкта інвестування та про зміни об`єкта інвестування не був повідомлений. ПАТ «Банк «Український Капітал» укладаючи інвестиційні договори з ОСОБА_3 не врахував, що вбудовані нежилі приміщення будуть порушувати права та інтереси інвесторів, які раніше уклали договори та які не були повідомлені про зміну умов інвестування. Надбудова спроектована та збудована так, що перекриває вид з вікон на зелені насадження та прибудинкову територію, тобто перестала бути «видовою» та автоматично втратила у вартості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано докази відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи стосуються переоцінки доказів, наданих сторонами, та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство №3», треті особи: приватне підприємство «Проектно-консультативне бюро «Хебітет», Державна Архітектурно-будівельна інспекція України, приватне підприємство «Коматек», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом повного знесення надбудови, заборони вчиняти в майбутньому будь - які дії, що призведуть до порушення права користування та розпорядження, відшкодування моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук