Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним сумісним майном та стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку № АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування даного будинку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого на ім'я його колишньої дружини - ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, а будинок був збудований під час шлюбу на спільні кошти, у зв'язку з чим ОСОБА_3 вважає вказане майно спільним майном подружжя.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву про визнання автомобіля марки «ЗАЗ 1103» державнийномерний знак НОМЕР_2 спільним майном подружжя, а також просила передати вказаний автомобіль у власність ОСОБА_3 із стягненням з нього на її користь грошової компенсації у розмірі Ѕ частини вартості автомобіля.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано спільною сумісною власністю житловий будинок № АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Автомобіль марки «ЗАЗ 1103» державний номерний знак НОМЕР_2 визнаний спільним майном сторін із частками по Ѕ частині за кожним. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2016 року скасовано у частині визнання житлового будинку і земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін, визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судового збору і ухвалено нове рішення про відмову у задоволені первісного позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах касаційної скарги.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2004 року по 30 листопада 2015 року.

На підставі рішення Оліївської сільської ради від 11 липня 2008 року ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 лютого 2013 року ОСОБА_5 є власником житлового будинку № АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «ЗАЗ 1103» державнийномерний знак НОМЕР_2, який зареєстровано за ним 20 вересня 2014 року.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що чинним сімейним законодавством визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Скасовуючи рішення першої інстанції в частині визнання спірного житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін та в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки і ухвалюючи в цій частині нове рішення про залишення цих вимог без задоволення, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вирішивши спір про визнання будинку та земельної ділянки спільним майном сторін за відсутності відповідної позовної вимоги.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не можна, виходячи з наступного.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій на наведене належної уваги не звернули та встановивши факт набуття майна під час шлюбу, не перевірили чи є джерелом його набуття спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, не надали належної правової оцінки запереченням ОСОБА_4, в яких остання вказує про те, що спірний житловий будинок було придбано за її особисті та позичені нею кошти, про що було надано відповідні докази, які судами не були прийняті до уваги (а.с. 63-67, 70-72).

Разом цим, суд апеляційної інстанції переглядаючи справу безпідставно не розглянув позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння та земельної ділянки, що є безумовним порушенням положень СК України.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції при перегляді справи, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись статтями 333, 335, 338, 342, 343-345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська