Провадження №2-з/760/280/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л. А.

за участю секретаря - Бугайчуку О.Р.

розглянувши заяву представника відповідача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі в її вихованні

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі в її вихованні.

Відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.

Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітній громадянці України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається на те, що 12 грудня 2012 року між сторонами був укладений шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_3.

23 листопада 2016 року близько 19 год 18 хв. дитина була викрадена невідомими особами біля готелю Fairmont Grand Hotel Kyiv та вивезена на автомобілі марки TOYOTA, д.н.з. НОМЕР_1 в невідомому напрямку.

Вважає, що дії з викрадення дитини були ініційовані батьком дитини або його родичами, з якими вона зв»язку не підтримує.

В зв»язку з цими обставинами вона звернулася до Подільського УП ГУНП у м. Києві, куди звернувся і батько дитини, який повідомив, що дитина буде проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Вона неодноразово намагалася зустрітися з дитиною, однак представниками охорони вона до приміщення, де проживає відповідач, не допускається.

Вважає, що конфлікт, який виник, перешкоди, які чинить батько дитини в її спілкуванні з дитиною, його відмова добровільно врегулювати конфлікт, свідчить про наміри позивача змінити місце проживання дитини шляхом вивезення її за межі України, а саме в Російську Федерацію, громадянами якої є батьки позивача.

Вважає, що це унеможливить виконання рішення суду, а тому просить задовольнити клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, однією з причин, в зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.2 ст.151 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Як встановлено вище, між сторонами існує спір з приводу місця проживання дитини та участі батька в спілкуванні з нею та її вихованні.

На даний час між сторонами виник конфлікт, в який втягнуті сторони, як батьки дитини, сама дитина, ЗМІ, правоохоронні органи та відповідні служби в справах дітей.

Місце знаходження дитини на даний час невідоме.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, суд також зважає на те, що згідно зі ст.16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.1991 року, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Суд при цьому також зважає на гарантоване ст.10 Конвенції право дитини вільно залишати свою країну разом з батьками та повертатися до неї.

Виходячи з викладеного вище, предмету спору сторін, суд вважає співмірними заходи забезпечення позову, про застосування яких просить позивачка за зустрічним позовом, оскільки вчинені дії щодо малолітньої доньки сторін приводять суд до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову саме в такому вигляді може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд вважає, що вжиття таких заходів забезпечення позову, які є тимчасовими, виходячи з обставин позову та предмету спору сторін, не буде порушенням чи обмеженням прав дитини та самих сторін у справі - її батьків, гарантованих законами України та міжнародними законодавчими актами, а сприятиме вирішенню судом спору по суті.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Обмежити у праві виїзду за межі України малолітньої громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3 / п/б /;

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ІН невідомий.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Строк пред»явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - 3 /три/ роки .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: