Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2012 року він уклав усну угоду із ОСОБА_8 про поставку йому з-за кордону автомобіля марки Мерседес «Віто». У випадку неповернення зазначеного автомобіля ОСОБА_8 зобов'язався повернути 5 тис доларів США, про що складена відповідна розписка. Автомобіль ОСОБА_8 не поставив, грошові кошти не повернув. 21 липня 2012 року на заміну боржника у зобов'язанні ОСОБА_7 видала розписку, у якій зобов'язалася віддати позикодавцю у строк до 24-25 липня 2012 року замість ОСОБА_8 борг у розмірі 84 тис грн, а також 14 тис грн, завданої моральної шкоди. ОСОБА_7 боргове зобов'язання не виконала.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути із ОСОБА_7 на його користь 155 790 грн 47 коп, із яких: 84 тис грн - сума боргу, 14 тис грн - відшкодування моральної шкоди, 49 784 грн - інфляційні нарахування, 8 006 грн 47 коп - 3 % річних.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно із розпискою від 03 лютого 2012 року ОСОБА_8 зобов'язався повернути автомобіль марки Мерседес «Віто» ОСОБА_6 У випадку неповернення автомобіля ОСОБА_8 зобов'язався повернути суму коштів у розмірі 5 тис доларів США до 06 лютого 2012 року.

Згідно із розпискою від 21 липня 2012 року ОСОБА_7 - мати ОСОБА_8, зобов'язалася повернути позикодавцеві гроші 24, 25 липня 2012 року у розмірі 84 тис грн, моральну шкоду у розмірі 14 тис грн. Позикодавець ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

Згідно вимог ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Положення ст. 208 ЦК України зобов'язують вчиняти у письмовій формі правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які можуть вчинятися усно).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що із розписки ОСОБА_8 неможливо встановити волю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на набуття (встановлення) прав та обов'язків за договором поставки автомобіля, узгодження істотних умов такого договору, тобто дійсність первинного зобов'язання позивачем не доведена, відповідно розписка від 03 лютого 2012 року не підтверджує новацію боргу за договором поставки у позикове зобов'язання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, зі змісту розписки ОСОБА_7 від 21 липня 2012 року не вбачається її зв'язку із розпискою ОСОБА_8 від 03 лютого 2012 року, що не підтверджує й обставини переведення боргу відповідно до положень ст. ст. 520, 521, 513 ЦК України.

Справжню правову природу розписок судами досліджено повно та всебічно, висновки судів про недоведеність позивачем як дійсності первинного зобов'язання, так і укладення новаційного договору, ґрунтуються на правильному застосуванні положень ст. 1053 ЦК України. Процесуальних порушень не вбачається. Доводами касаційної скарги висновки судів не спростовуються.

Враховуючи те, що вимоги про виконання боргового зобов'язання в натурі є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування наслідків неналежного виконання зобов'язання у вигляді сум за ст. 625 ЦК України та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик