АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1004/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1658/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання порушеними прав споживача фінансово-кредитних послуг, заборону вчинення неправомірних дій та про стягнення завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12.09.2007 року між нею та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» було укладено кредитний договір №014/7285/889060 строком на 36 місяців в сумі 15 000 гривень. До травня 2009 року позивач сумлінно виконувала умови даного кредитного договору, але внаслідок втрати роботи та складних сімейних обставин стала допускати порушення умов кредитного договору.

Крім того, позивачем з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» 08.04.2008 року був укладений кредитний договір №010/82/7285/102661 в сумі 5000 гривень строком до 25.03.2010 року. Згідно рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9 930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження, яке на даний час перебуває на виконанні в Київському ВДВС Полтавського МУЮ; на протязі двох років проводяться відрахування із заробітної плати позивача.

Вказувала, що починаючи із середини 2015 року на мобільний телефон позивача регулярно почали надходити телефонні дзвінки від невідомих осіб з вимогою негайного погашення заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» по зазначеним кредитним договорам в сумі понад 150000 грн. та 13000 грн. відповідно, надсилатися банківські реквізити СМС - повідомленнями, які кожного разу різнилися між собою. У жовтні 2015 року первісним кредитором позивача повідомлено про те, що 24.11.2014 року право вимоги по кредиту передано третій особі, а саме: ПАТ «ОСОБА_5 кредит». Новий кредитор повідомив позивача про те, що того ж дня 24.11.2014 року внаслідок укладення між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги по договору. Відповіді на листа від нового кредитора позивач не отримала.

Тому оскільки, від представників відповідача почастішали випадки телефонних дзвінків, надсилання СМС - повідомлень, поштових відправлень з погрозами, з вимогами погашення боргу, позивач звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення.

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на те, що всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачем здійснюється агресивна поведінка, яка містить елементи примусу, докучання, нечесної підприємницької практики, через що погіршився стан її здоровя, просила суд припинити дії з вимагання від неї погашення кредитної заборгованості, стягнути з відповідача 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» про захист прав споживачів відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «КУА «Прімоколект Капітал». Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом не неповного та неправильного встановлено обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за участю апелянта, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 12.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» укладено кредитний договір №014/7285/889060 в сумі 15 000 гривень строком до 12.09.2010 року з процентною ставкою 24% річних (а.с.8 кредитний договір). Крім того, позивачем з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» 08.04.2008 року був укладений кредитний договір №010/82/7285/102661 в сумі 5000 гривень строком до 25.03.2010 року. Згідно рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень (а.с.9 виконавчий лист).

З матеріалів справи також вбачається, що 24.11.2014 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» уклав з ПАТ «ОСОБА_5 кредит» договори відступлення прав вимог 14/8 та 114/9, згідно яких, право грошової вимоги за кредитними договорами ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «ОСОБА_5 кредит» (а.с.55-60).

24.11.2014 року ПАТ «ОСОБА_5 кредит» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» договори відступлення прав вимог №НК-14/1 та №НК-14/2, згідно яких, зокрема, право грошової вимоги за кредитними договорами ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (а.с.61-68).

26.11.2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклало з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект - Капітал» (що діє в інтересах та за рахунок ЗНВПІФ «ПРІМОКОЛЕКТ ВЕНЧУРНИЙ ФОНД-І») договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №26/11/2014-01, згідно якого, зокрема, право грошової вимоги за кредитними договорами ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект - Капітал» (а.с.69-83).

Так звертаючись до суду із позовом про припинення відповідачем ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» дій по вимаганню з неї погашення кредитної заборгованості, позивач вказувала, що нею кредитна заборгованість по кредитному договору №010/82/7285/102661 від 08.04.2008 року в сумі 9 930,71 гривень та судовий збір в сумі 218,80 гривень погашається за рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.09.2012 року із заробітної плати. Проте, згідно наданого позивачем звіту з місця роботи про здійснення відрахування та виплати вбачається, що у звязку із реорганізацією та зміною банківських реквізитів ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» з вересня 2015 року по лютий 2016 року відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 на погашення основного боргу не проводилися (а.с.94-95).

Кредитний договір №014/7285/889060 від 12.09.2007 року позивачем не виконаний. Таким чином, позивачем під час розгляду справи не було доведено факту відсутності заборгованості за кредитними договорами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ст. ст. 6, 23, 512-523, 627, 1167 ЦК України та прийшов до правильного висновку про те, що заміна кредитора за кредитним договором відбулась на законних підставах, а для задоволення іншої частини позовних вимог позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надала жодних належних та допустимих доказів протиправності дій ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал».

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 512-516 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Виходячи з наданих доказів та положень зазначених норм закону, заміну кредитора у зобовязальних відносинах сторін, в цілому було проведено первісним кредитором та відповідачем у відповідності до встановленого порядку. Законність укладення кредитних договорів, право вимоги за якими було відступлено відповідачу, позивачем не оскаржувалась, остання отримала кредитні кошти та використала їх на свої потреби, проте зобовязання по поверненню кредитів не виконує належним чином.

Доводи апелянта, щодо невиконання відповідачем свого обовязку, щодо повідомлення її як апелянта про зміну кредитора, є обґрунтованими, проте не порушують її прав, оскільки всі несприятливі наслідки за таких обставин несе відповідач, як кредитор, а тому не вказують на незаконність прийнятого рішення.

Доводи апелянта, щодо незаконності дій відповідача по вимаганню погашення заборгованості за кредитними договорами, оскільки за одним договором заборгованість вже була стягнута, а щодо іншого минув строк позовної давності, є необґрунтованими оскільки сам факт стягнення кредитної заборгованості рішенням суду не припиняє зобовязання, та не позбавляє права кредитора нараховувати проценти до повного повернення тіла кредиту та неустойку за неналежне виконання зобовязання. В частині порушення відповідачем заборони встановленої ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що вимагання повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, доводи позивача не підтверджені належним чином та не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять повної виписки руху коштів за даним кредитом.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, вбачається що її положення спрямовані на захист прав споживачів на стадії укладення договорів з метою уникнення впливу на споживача при виборі послуги. Подальші дії сторін договору регулюється положеннями договору та нормами закону, які регулюють дані правовідносини.

У матеріалах справи містяться копії повідомлень від імені ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про наявність заборгованості у ОСОБА_2 за кредитними договорами, та необхідність сплати боргу, а саме: попередження про подачу позовної заяви та позовна заява (а.с.20,21); сповіщення (а.с.23); СМС - повідомлення (а.с.24), тобто повідомлення про те, що в разі несплати боргу майно може бути реалізовано в рахунок погашення боргу.

Однак, дані листи та повідомлення які направлялися позивачу ОСОБА_2, містять лише інформацію про можливі законні наслідки невиконання взятих на себе зобовязань за кредитними договорами, з метою досудового врегулювання спору та добровільного погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає, що ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» діяв у відповідності до вимог закону та прав позивача його діями порушено не було.

Тому виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта є необґрунтованими, а місцевим судом, зроблено правильний та обґрунтований висновок про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Одночасно, колегія суддів, погоджується з висновки місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення на її користь моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Проте, оскільки за загальним правилом суд не встановив вини відповідача та відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання порушеними прав споживача фінансово-кредитних послуг та забороні вчинення неправомірних дій, а тому підстав для задоволення моральної шкоди немає.

Згідно розяснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не було надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача їй було завдано моральної шкоди, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

В супереч твердженням апелянта, суд першої інстанції розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив обставини справи, правильно встановив зміст спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального і процесуального права.

Інші посилання апелянта в апеляційній скарги, які є фактично повторним викладенням встановлених судом обставин по справі, не містять конкретних вказівок на порушення допущені судом першої інстанції, не спростовують висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 308 ,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: