Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 28.08.2015 року мотивуючи тим, що 27.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» ( далі ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 02023, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в сумі 101 105,00 гривень із розрахунку 23,99 % річних за користування кредитом строком до 27.12.2017 року. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») було укладено Договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передав позивачу право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначеному зобовязанні та до нього переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 02023 від 27.12.2012 року, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку за договором іпотеки від 27.12.2012 року нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги, і станом на 04.06.2015 року має заборгованість в розмірі 83 832,48 грн. Позивач просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 832,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_2, яка належить відповідачам, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_4 в судовому засіданні обставини зазначені в позові підтримала та надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно із якою просила в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 823,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 70 511,89 грн., сума заборгованості за відсотками 8047,70 грн., пеня 4914,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 302,79 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 55,15 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_3, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Відповідачі до суду не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та заперечення проти позову.

Представник відповідача ОСОБА_1, за довіреністю у справі, ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти позову та надала письмові заперечення.

Третя особа, Національний банк України, свого представника до суду не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2. ст.59 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 27.12.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02023, відповідно до якого кредитор відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановлює кредитний ліміт в розмірі 101 105 грн. 00 коп., а позичальник зобовязується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісії в порядку, в розмірі та в строки, що передбачені цим договором. Кожне надання суми кредиту в межах кредитної лінії супроводжується клопотанням про її надання в рамках цього договору. Строк кредитної лінії встановлено з 27.12.2012 року по 27.12.2017 року включно.

Відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору, у день укладення цього договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, укладається договір іпотеки, за яким іпотекодавець передає в іпотеку обєкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до п. 4 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати, щомісячно в розмірі 23,99 % річних (фіксовано) за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим договором; комісійну винагороду за управління кредитними коштами (резервування коштів на користь клієнта) щомісячно, із розрахунку 0,0137 процентів від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Відповідач ОСОБА_1 27.12.2012 року був ознайомлений та підписав графік зниження кредитного ліміту /заборгованості за кредитною лінією та платежів, що повязані із наданням та обслуговуванням кредитної лінії.

З довідки від 04.06.2015 року та розрахунку, наданих позивачем до позову, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 станом на 01.06.2015 року допустив заборгованість за кредитним договором № 02023 в розмірі 83 832 грн. 48 коп., яка складається з: тіла кредиту 70 511,89 грн., відсотків 8 047,70 грн., пені 4 914,94 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 302,79 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 55,15 грн.

Дані обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с.6-17, 27, 112-114) та визнаються сторонами.

Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором не виконує належним чином в звязку з чим утворилась заборговансіть.

27.12.2012 року в рахунок забезпечення виконання кредитного договору було укладено іпотечний договір між ПАТ «Астра банк» з одного боку та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другого боку, відповідно до якого: у відповідності до Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів України, Іпотекодавці передають Іпотекодержателю в іпотеку, в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 02023, належний їм на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності № 12629, виданого Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква 28.08.1995 року згідно з розпорядженням голови Ради виконкому від 28.08.1995 року № 1-3-481, дублікат якого виданий 14.05.2004 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква та зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.05.2004 року в книзі 104, номер запису 12322, реєстраційний номер 5844866, обєкт нерухомості, а саме: квартиру № 82, що знаходиться за адресою: Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Комсомольська будинок номер 54. Згідно звіту про оцінку майна, виконаного Українською універсальною біржею 13.12.2012 року, ринкова вартість предмета іпотеки, на момент укладення договору, становила 202 211,00 грн.

Дані обставини підтверджено копією іпотечного договору ( а.с.18-26,28-31) та визнаються сторонами.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги ( а.с.42-48), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передав позивачу право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зобовязанні за кредитним договором № 02023 від 27.12.2012 року та до нього перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитом та договором іпотеки від 27.12.2012 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Факт сплати коштів за кредитним договором № 02023 після заміни кредитора підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.112), з якого вбачається, що в період з 02.12.2013 року по 01.06.2015 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено заборгованість за кредитом в розмірі 11153,13 грн. та заборгованість по відсоткам в розмірі 22501,92 грн. на користь нового кредитора, позивача у справі.

Також, з даного розрахунку вбачається в який період ( місяці та роки) погашалась заборгованість за кредитним договором та детальний розрахунок пені за прострочення сплати коштів.

Представником відповідача не надано до суду доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості наданий позивачем, а сума заборгованості відповідачами не оспорюється.

Отже, заперечення представника відповідача, в даній частині, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання визначено у ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про

звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно із п. 5.7 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття Іпотекодержателем права на таке звернення за вибором Іпотекодержателя відбувається: - за згодою сторін договору; - за виконавчим написом нотаріуса, який вчинюється за рахунок Іпотекодавців; - за рішенням суду; - за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця, з дотриманням вимог установлених ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Отже, Договором Іпотеки визначено, що позивач має право в рахунок задоволення вимог за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця, з дотриманням вимог установлених ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, лише при вирішенні даного питання у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Представником позивача не надано до суду жодних доказів про прийняття ПАТ «Дельта банк» рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.5.7 Іпотечного договору чи згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцями і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя та визначення вартості, визначеної на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, а надані листи - вимоги про виконання зобов'язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги шляхом визнання права власності на нього в судовому порядку. Крім того, вказані листи були направлені за адресою відмінною від адреси проживання відповідачів, а доказів в підтвердження отримання відповідачами зазначених вимог до суду не надано. Так, доданий реєстр підтверджує лише, що вказані листи було направлено відповідачам, а до наданих представником позивача повідомлень про вручення відповідачам 20.06.2015 року листів, які були направлені 17.06.2015 року суд відноситься критично, оскільки до суду не було надано їх оригінали, в тому числі щодо повідомлення направленого ОСОБА_3, оскільки він, як і ОСОБА_1, ОСОБА_2 є Іпотекодавцем за Договором Іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Так, п. 5.7 Іпотечного договору, передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття Іпотекодержателем права на таке звернення за вибором Іпотекодержателя за рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

В п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Позивачем не надано до суду доказів, що порушення відповідачами основного зобов'язання чи іпотечного договору завдає збитків Іпотекодержателю і змінює обсяг його прав та не надано доказів про вартість іпотечного майна для визначення співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості даного майна.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні уточнюючи позовні вимоги просила в судовому порядку звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за ціною, визначеною у Договорі іпотеки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 37, 39 Закону України «Про іпотеку» суд приходять до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ст. 37 цього Закону.

Представнику позивача, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України розяснювалась необхідність визначення ціни предмету іпотеки відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», однак представник позивача зазначила, що ціна предмета іпотеки відповідає тій, що встановлена в договорі, а питання щодо оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності буде вирішена в порядку виконання рішення суду.

Однак, суд вважає, що такі доводи суперечать вимогам ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», відтак враховуючи, що без зазначення ціни предмету іпотеки задоволення вимог позивача у заявлений ним спосіб є неможливим.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11,512,514,526,626,627,1054,1082 ЦК України, Законом України «Про іпотеку» ст.ст. 10, 11,57, 60, 61, 64, 212 215, 224-228, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_6