БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/415/16-ц
Провадження № 6/497/8/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.

за участю секретаря Ковтун О.І.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, погодженим в. о. начальника відділу ДВС Болградського РУЮ про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Державний виконавець посилається на те, що 05.10.2004 року на примусове виконання до відділу ДВС надійшов виконавчий лист про сплату аліментів № 2-985/2004р., виданий Болградським районним судом Одеської області від 21.09.2004 року про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менш встановленого законом мінімуму щомісячно, починаючи з 07.09.2004 року і до 21.09.2015 року.

Боржник від сплати боргу ухиляється, вимоги державного виконавця - ігнорує, на виклики до відділу державної виконавчої служби - не з'являється. Згідно акту державного виконавця від 02.12.2015 року, виходом за адресою місця проживання боржника: вул. Пролетарська, № 12, с. Червоноармійське, Болградський район, Одеська область, боржника за названою адресою не виявлено, майно, на яке за законом можливо звернути стягнення - не встановлено (а.с.5).

Представник Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області в судове засідання не прибув, в поданні зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.1).

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця за наступних підстав.

Судом встановлено, що у відділі Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції з 05.10.2004 року знаходиться на виконанні виконавчий лист про сплату аліментів № 2-985/2004р., виданий Болградським районним судом Одеської області від 21.09.2004 року про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менш встановленого законом мінімуму щомісячно, починаючи з 07.09.2004 року і до 21.09.2015 року.

Наведене підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження, копією виконавчого листа (а.с.4,3).

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання свої обовязків, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобовязань за рішенням.

Право державного виконавця відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 зазначеного вище Закону на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобовязань.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів доданих до подання не вбачається, чи був повідомлений боржник про відкриття виконавчого провадження належним чином, тобто чи були виконані вимоги ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державним виконавцем до матеріалів подання не долучені документи, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання своїх обовязків, покладених на нього рішенням суду.

Суд вважає, що документів, які додані до подання державного виконавця не достатньо для того, щоб однозначно дійти висновку про ухилення боржника від виконання свої обовязків, покладених на нього рішенням.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

Окрім іншого, суд звертає увагу, що строк стягнення аліментів закінчився 21.09.2015 року, оскільки дитина на утримання якої стягувалися аліменти досягла повноліття (а.с.3).

Відповідно до ст. 49 ч.1 п.6 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Також ст. 77 названого Закону визначає порядок стягнення аліментів, яким визначено, що у разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, розяснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч.8 ст.74 Закону).

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.9 ст.74 Закону).

За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів (ч.10 ст.74 Закону).

Тобто, відповідно до вищенаведених вимог Закону, державний виконавець не вправі порушувати питання про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, оскільки закінчився строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст.2, 107, 208-215, 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.В. Кодінцева