Справа № 373/1323/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Керекези Я.І.

при секретарі Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяславі-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом і просить визнати недійсним договір, укладений між сторонами по справі, на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки № 004-29510-260115 від 26 січня 2015 року.

Посилається на те, що при укладенні вищезазначеного кредитного договору були порушенні права позивача. Зокрема, відповідачем порушено норми ч.2 ст.11 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів». Відповідач перед укладенням кредитного договору не повідомив позивача ні в письмовій, ні в усній формі про всі істотні умови кредитного договору. Працівники банку не ознайомили позивача належним чином з умовами кредитування, оформлення кредитного договору проходило півгодини, він підписав, не читаючи, кредитний договір, який був написаний дрібним шрифтом, надіючись на добросовісність працівників банку. Позивач не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди. Крім того, він не міг зробити це фізично, бо текст був написаний дуже дрібним шрифтом. Відповідачем порушено п.14 ч.1 ст.6 ОСОБА_3 України «Про третейські суди». На час укладення третейського застереження між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ про захист прав споживачів. Крім того, відповідачем в порушення абз.5, 11 п.2 ст.8 ОСОБА_3 України «Про захист персональних даних» було позбавлено позивача права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, поскільки п.5.8 укладеного між сторонами кредитного договору було встановлено безвідкличність згоди на обробку персональних даних. Відповідачем порушено ст.18 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів». Представник позивача вважає, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячної плати за обслуговування кредитного залишку та плати за обслуговування кредитного ліміту. Вважає, що при укладанні кредитного договору працівниками банку було порушено ряд норм, встановлених чинним законодавством України, зокрема і ч. 1 ст. 230 ЦК України, тому є всі підстави для визнання даного кредитного договору недійсним в цілому.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Судом встановлено наступне.

Представником позивача до суду подані копії документів, а саме: договір № 004-29510-260115 від 26 січня 2015 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговуванням платіжної картки, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», відповідно до якого банк надав позивачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з кредитним лімітом 12981 грн. 64 коп. та відповідно до п.5.1. якого з підписанням цього Договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов`язковими до відносин, які виникли на підставі цього Договору (а.с.14-15); Тарифи на обслуговування платіжних карток ( а.с. 16); Умови надання кредитної картки ( а.с. 16); укладений між сторонами договір № 003-29510-260115 від 26 січня 2015 року про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA» (а.с. 15).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом статей 11, 18 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього ОСОБА_3 про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього ОСОБА_3 України. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього ОСОБА_3, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 ОСОБА_3 несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Спірний договір наявний у позивача; він також надав документи, які передували, з урахуванням специфіки договору, його укладенню; у додатках до договору «Тарифи на обслуговування платіжних карток» та «Умови надання кредитної картки», міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Посилання позивача на те, що оскільки його підпис не стоїть в примірнику договору, Тарифах та Умовах надання кредитної картки, його ґрунтовно не ознайомили з договором суд не може взяти до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч 1.3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані вимоги кореспондуються і в ст. 60 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належність та допустимість доказів встановлено ст.ст. 58, 59 цього Кодексу.

В силу ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

В ухвалі про відкриття провадження позивача було зобовязано надати оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні. Однак оригіналів надано не було

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження такої позиції позивачем не надано.

Позивач не надав доказів, що на момент укладення договору заявляв додаткові вимоги щодо умов спірного договору та в подальшому не виконував його умови, тому суд вважає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Крім того, суд не може взяти до уваги доводи позивача як підставу визнання договору недійсним ту обставину, що позивач не мав змоги прочитати кредитний договір через брак часу та через занадто дрібний його текст, оскільки спірний договір викладений всього на трьох сторінках і є читабельним.

Тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсними відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивач не навів доказів щодо введення його в оману під час укладення договору, оскільки його підписанням позивач мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно підписати деякі з його складових.

Щодо посилання позивача як на підставу визнання кредитного договору недійсним, на порушення норм п.14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 України «Про внесення змін до статті 6 ОСОБА_3 України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 ОСОБА_3 України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ОСОБА_4 набрав чинності 12 березня 2011 року, договір укладений 26.01.2015

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 ОСОБА_3 України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

За положеннями частини першої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тому визнанню недійсним підлягає тільки пункт договору про надання споживчого кредиту, який містить третейське застереження.

Позивач просить визнати недійсним весь договір, а не конкретні його пункти.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, підстав визнавати весь договір недійсним суд не вбачає.

Крім того, пункт 5.22 спірного Договору встановлює, що недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність Договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

З цих же підстав суд вважає, що зазначення в договорі про безумовність та безвідкличність згоди особи на обробку персональних даних не може бути підставою для визнання недійсним всього договору.

Проаналізувавши все вищезазначені, всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 203, 215, 217, 230, 626-628, 1054 ЦК України, ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів», «Про третейські суди», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 214, 218 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 23.11.2016.

Суддя Я.І.Керекеза