У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку і договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, за касаційними скаргами Державного підприємства «Київське лісове господарство» та першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича на рішення апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Тарасівської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним, протиправним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки у державну власність.

На обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що рішенням XVI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 27 червня 2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки розміром 0,13 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Рішенням XXI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 17 грудня 2009 року отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку.

02 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_2.

Відповідно до інформації Тарасівської сільської ради від 04 грудня 2012 року до Тарасівської сільської ради ОСОБА_3 з клопотанням про зміну цільового призначення земельної ділянки з особистого селянського господарства на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не звертався. Дозволу на проект відведення земельної ділянки на зміну цільового призначення Тарасівською сільською радою не надавалось. Заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на будівництво житлового будинку до сільської ради також не надходило.

Крім того, вказував, що згідно із інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 05 грудня 2012 року № 02-913, № 02-909 земельна ділянка ОСОБА_3 згідно із наданими викопіюваннями відноситься до земель лісового фонду, а саме до кварталу 48 виділ 2 Васильківського лісництва, тобто виходячи із цієї інформації ДП «Київське лісове господарство» не надавало дозволу на вилучення даної земельної ділянки з лісового фонду, зміни цільового призначення земель не проводилось.

Посилаючись на те, що зазначені рішення Тарасівської сільської ради від 27 червня 2008 року та 20 лютого 2009 року про надання дозволу на складення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 у межах Тарасівської сільської ради площею 0,13 га, виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки суперечать вимогам чинного законодавства, просив позов задовольнити та визнати недійсними державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки й витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року залишено без змін.

Постановою Судової палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано, справу передано на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, 19 травня 2015 року заступник прокурора подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій додатково, як на підставу задоволення його позовних вимог, послався на те, що рішенням Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку розмірами відповідно: 44,12 м; 29,4 м; 45,47 м; 29,41 м, а державний акт на право власності на земельну ділянку видано на зовсім іншу земельну ділянку розмірами відповідно: 40,35 м; 32,36 м; 40,00 м; 32,36 м, тому вважав, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 розташована в іншому місці та її межі не відповідають земельній ділянці, що надавалась.

Крім того просив врахувати висновок експертного земельно-технічного дослідження від 10 вересня 2013 року № 8089/13-41, відповідно до якого проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в с. Тарасівка у частині відведення земельної ділянки площею 0,13 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не відповідає вимогам законодавства.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року позов заступника прокурора задоволено.

Визнано незаконним і скасовано рішення ХХІ сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії від 17 грудня 2009 року НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,13 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ДП «Київське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,13 га, яка розташована у межах Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 163 748 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким закрито провадження у справі в частині позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ДП «Київське лісове господарство» земельної ділянки площею 0,13 га, яка розташована у межах Тарасівської сільської ради, кадастровий НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» відмовлено.

У касаційних скаргах ДП «Київське лісове господарство» та перший заступника прокурора Київської області Грабець І.Н. порушують питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що рішенням Тарасівської сільської ради XVI сесії V скликання від 27 червня 2008 року надано дозвіл ОСОБА_2 на складення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,13 га по АДРЕСА_1 та погоджено цей проект згідно рішення ХХI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року (т. 1, а. с. 43, 44).

На підставі зазначеного рішення 17 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку (т. 1, а. с. 6).

02 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_2, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,13 га, що розташована по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 7).

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПКпросити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПКсприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

За змістом ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин (фактів), які не підтверджені доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, на виконання постанови Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, з урахуванням наведених норм процесуального права, встановив, що позивачем не надано належних письмових доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка площею 0,13 га по АДРЕСА_1 належить до земель лісового фонду та перебуває у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», при цьому на підставі проведеної оцінки поданих сторонами доказів, встановив, що вказана земельна ділянка знаходиться на землях Тарасівської сільської ради, має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, правильними є його висновки, що відповідно до положень матеріального права така земельна ділянка могла бути відведена у власність фізичної особи на підставі рішення сільської ради, тому суд по суті дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання оспорюваних рішень ради недійсними та їх скасування.

Доводи касаційних скарг в цій частині висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Разом з цим, встановивши, що обставини, на які посилався позивач щодо витребування із чужого незаконного володіння спірної земельної ділянки були предметом дослідження суду першої інстанції в іншій справі і вирішені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні позову ДП «Київське лісове господарство» про таке витребування, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 205 ЦПК України обґрунтовано закрив провадження у цій частині.

Привальними є висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу, оскільки, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача, однак, якщо пред'явлений позов про визнання недійсним договору про відчуження майна, то такі вимоги підлягають розгляду із застосуванням правил, встановлених ст. ст. 387, 388 ЦК України, тому, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала право його відчужувати, то власник має право на витребування майна у добросовісного набувача, а не визнання такого договору недійсним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державного підприємства «Київське лісове господарство» та першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко