Справа № 136/1550/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" жовтня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності по спадщині за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Нарцизівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 21.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 10 січня 2014 року померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті залишилось спадкове майно. За життя, 24.02.1999 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б не складалось своїй доньці ОСОБА_1, тобто позивачеві у справі. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, прийняла спадщину в установленому законом порядку. Крім неї, спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині, є її брат (син спадкодавця) ОСОБА_6, який від спадщини відмовився, подавши нотаріусу заяву відповідного змісту. Отож позивач є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5, однак у видачі свідоцтва на її імя про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, оскільки він належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим.

В судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_7 не зявились. В заяві, яку представник позивача надав суду, вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - в судове засідання також не зявились, однак надали суду заяви, в яких позов визнали повністю та зазначили, що строк позовної давності пропустили без поважних причин, ніколи не звертались про витребування частки з колгоспного двору і звертатись не будуть, не заперечують, що втратили право на частку в майні колгоспного двору. Просили справу розглянути без їх участі.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

10 січня 2014 року в селі Нарцизівка Липовецького району померла ОСОБА_5, в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 282510 (а.с.3). Після її смерті відкрилась спадщина.

Згідно матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом, було встановлено, що за життя, 24.02.1999 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповідала все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б не складалось своїй доньці ОСОБА_1. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 16, по відомостях Лукашівської сільської ради Липовецького району, за життя спадкодавця, даний заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 4).

Згідно матеріалів Спадкової справи, син спадкодавця ОСОБА_6 є особою, що має право на обовязкову частку у спадщині за наявності заповіту, проте він відмовився від права на її спадкування, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу, в якій висловив про свою безумовну відмову від спадщини. Вказана заява в межах шестимісячного строку ним не була відкликана.

Інші спадкоємці за матеріалами Спадкової справи, - відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої.

Згідно з постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 14.09.2016 року, нотаріус відмовив позивачеві у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Нарцизівка, вул. Шевченка, 21, Липовецького району Вінницької області, оскільки виявилось, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим (а.с. 10).

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом установлено, що згідно свідоцтва № 54 про право особистої власності на жилий будинок, виданого 09.09.1994 року виконкомом Лукашівської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області на імя померлої ОСОБА_8, зареєстрованого Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 09.09.1994 року, житловий будинок, розташований в с. Нарцизівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 21, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с. 9).

Як вбачається із довідки Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 15.09.2016 року №538 станом на 15.04.1991 року, згідно записів по господарської книги в с.Нарцизівка по вулиці Шевченка, 21, Липовецького району Вінницької області, головою колгоспного двору являлась ОСОБА_5, яка померла 10 січня 2014 року (а.с. 6).

З довідки № 539 від 15.09.2016 року, виданої виконкомом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області слідує, що станом на 15.04.1991 року, згідно записів по господарської книги в с.Нарцизівка по вулиці Шевченка, 21, Липовецького району Вінницької області, членами колгоспного двору, до якого належав даний будинок були: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

За діючим на час видачі свідоцтва законодавством (ч.1 ст.120 ЦК Української РСР - 1963 року, яка діяла до 16 грудня 1993 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його припинення, мали ті члени колгоспного двору, котрі до 15.04.1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність») не втратили права на частку в його майні.

Отже, право власності на майно колгоспного двору, в яке входив житловий будинок в с.Нарцизівка по вулиці Шевченка, 21, Липовецького району Вінницької області, належав в рівних частинах пятьом особам.

Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким із них не ставились.

В силу ст.. 4 Постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність»» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглось на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

В силу ст.. 71 Цивільного кодексу Української РСР 1964 р., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Враховуючи правову норму, закріплену у ст.. 71 ЦК У РСР, а також те, що відповідачі у справі на даний житловий будинок не претендують, строк позовної давності пропустили без поважної причини, ніколи не зверталася про витребування частки з майна колгоспного двору, отож є такими, що втратили право на частку в майні колгоспного двору, про що також надали суду заяви відповідного змісту.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що єдиним членом колгоспного двору і власником житлового будинку була лише ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була головою цього колгоспного двору та яка померла 10.01.2014 року.

Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися наслідок його смерті.

Ураховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5, належність майна спадкодавцеві доведена, згідно вимог діючого законодавства спадщину позивач прийняла, відтак вона належить їй з моменту відкриття спадщини, отож суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає судом у спосіб, що нею обраний, відтак вимоги за позовом слід задовольнити у повному обсязі.

Крім цього, відповідачі позов визнали, про що надали суду заяви відповідного змісту.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення .

Враховуючи, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі глави 84, ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України, керуючись ст. 174, 209-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом посвідченим секретарем Лукашівської сільської ради Липовецького району 24.02.1999 року за реєстровим №16, на цілий житловий будинок «А» з верандою «а1», прибудовою «а2», навісом «а3», навісом «а4», загальною площею 96,6 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м., та господарська будівля «Б», погріб «В», гараж «Е», господарська будівля «Є», погріб «П», убиральня «У», огорожа №1-3, які розташовані в с.Нарцизівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 21, після смерті ОСОБА_5, яка померла 10.01.2014 року в селі Нарцизівка Липовецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9