Справа №591/3104/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1503/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3, Незалежної професійної спілки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, третя особа: міський голова м. Суми Лисенко Олександр Миколайович,

про визнання протиправним та скасування рішення комісії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за весь час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, оформлене протоколом №2 від 06 травня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_3 з посади водія загального відділу Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на посаді водія загального відділу з 07 травня 2016 року.

Стягнуто з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5358,42 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 1984,6 грн. допущено до негайного виконання.

Сумська міська рада з вказаним рішенням не погодилася і оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, їх недоведеність, порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позивача звільнено на підставі рішення від 27 січня 2014 року № 254-МР, яке хоча і було визнане незаконним у судовому порядку, проте його суть та наслідки повністю відображені у прийнятому відповідачем 04 травня 2015 року рішенні № 735-МР, яке є чинним. Вказує про помилкові висновки суду про фактичну реорганізацію департаменту та відсутність обґрунтувань при прийнятті рішень відповідачем, якими створено новий департамент та управління, оскільки закон не вимагає від посадових осіб місцевого самоврядування обґрунтовувати мотиви прийнятого рішення, а факт ліквідації департаменту жодними доказами та обставинами у справі не спростований. Вважає, що чинне законодавство не зобов'язує відповідача працевлаштовувати працівника ліквідованого виконавчого органу, а висновок суду про порушення трудових гарантій позивача стосується лише процесу реорганізації, а не ліквідації. Також вважає, що у зв'язку з ліквідаційною процедурою оформлення звільнення позивача рішенням комісії є законним.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5, який підтримав скаргу з мотивів в ній наведених, представника позивача ОСОБА_6, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 08 лютого 2014 року ОСОБА_3 працював на посаді водія загального відділу Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (далі - Департамент) (а.с. 34, 35-36).

Згідно з Протоколом № 5 від 02 червня 2015 року ОСОБА_3 був зарахований членом Незалежної професійної спілки департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (а.с. 199).

27 січня 2016 року Сумською міською радою прийнято рішення № 254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності», відповідно до якого вирішено припинити шляхом ліквідації Департамент, у зв'язку з чим утворено нові виконавчі органи Сумської міської ради - управління архітектури та містобудування Сумської міської ради і департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (а.с. 56-62).

Дію цього рішення в частині ліквідації Департаменту, а також його п.3.1.1., 3.1.2., ч.ч.3-6, ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року у справі №587/769/16-а в забезпечення адміністративного позову було зупинено, а також заборонено вчиняти певні дії. Вказана ухвала скасована ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 року (а.с.229-230).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, тобто набрала законної сили 13 липня 2016 року, визнано протиправним та скасоване рішення Сумської міської ради від 27 січня 2016 року № 254-МР в частині, що стосується Департаменту (а.с. 166-172).

04 березня 2016 року Сумським міським головою ОСОБА_3 запропонована посада водія загального відділу управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, яку позивач отримав того ж дня (а.с. 50).

04 травня 2016 року Сумською міською радою з метою забезпечення трудових прав ОСОБА_7 та ОСОБА_8, необхідності підвищення ефективності роботи виконавчого комітету та структурних підрозділів міської ради прийняте рішення № 735-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 27 січня 2016 року № 254-МР, яким вказане рішення викладене в новій редакції (а.с. 69-76).

Зі змісту цього рішення вбачається, що він є тотожним з рішенням № 254-МР за виключенням доданих в ньому пунктів, якими врегульовано трудові права ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також збільшено загальну штатну чисельність апарату та виконавчих органів Сумської міської ради з 640,75 штатних до 665,75.

У вказаному рішенні не зазначено порядку набрання ним чинності.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Офіційне оприлюднення рішення Сумської міської ради № 735-МР від 04 травня 2016 року відбулося 10 травня 2016 року на офіційному сайті Сумської міської ради.

Протоколом № 2 засідання комісії з ліквідації Департаменту від 06 травня 2016 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади 06 травня 2016 року у зв'язку з ліквідацією Департаменту за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 93, 106-113).

Підставою для прийняття такого рішення комісією стало рішення Сумської міської ради № 735-МР від 04 травня 2016 року в частині ліквідації Департаменту та відмова ОСОБА_3 від пропозиції щодо працевлаштування на посаді водія загального відділу управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (а.с. 106-113).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 ч. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З огляду на зазначене суд першої інстанції, надаючи оцінку рішенням відповідача №254-МР від 27.01.2016 року та № 735-МР від 04 травня 2016 року, прийшов до правильного висновку, що на момент звільнення позивача з роботи зміни в організації праці відповідача не мали місця, оскільки дія рішення №254-МР в частині ліквідації Департаменту було зупинено судом, а рішення № 735-МР, як регуляторний акт, який підлягає застосуванню неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, ще не набрало законної сили, оскільки було опубліковано на офіційному сайті ради 10.05.2016 року. Звільнення позивача проведено 06 травня 2016 року, тобто без відповідної правової підстави, що є порушенням його трудових прав та підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування відповідного рішення в частині звільнення ОСОБА_3 та поновлення його на займаній посаді у Департаменті з наступного після звільнення дня, тобто з 07 травня 2016 року.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду в частині задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, вірно встановивши, що рішення про звільнення позивача із займаної посади є незаконним та підлягає скасуванню, суд поновив позивача на займаній посаді, а також прийняв рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить 54 дні, у сумі 5358,42 грн., суд першої інстанції вірно виходив з середньоденного заробітку позивача у сумі 99,23 грн., що був обчислений відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

З рішенням суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з огляду на задоволені позовні вимоги та відсутність підстав для здійснення такого розрахунку 02 червня 2016 року, колегія суддів також погоджується.

За таких обставин висновок місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим.

З вище зазначених підстав доводи заявника апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: