Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №29082016

29 серпня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Горохолина в особі Горохолинської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до територіальної громади с. Горохолина в особі Горохолинської сільської ради про визнання за нею права власності на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Горохолина Богородчанського району помела її баба, жителька цього села ОСОБА_2 27 лютого 1996 року остання склала на її користь заповіт. Оскільки на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, то фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. До складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розміщений по АДРЕСА_1, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3507 га, яка знаходиться на території Горохолинської сільської ради, та частка в пайовому фонді майна СГВК «Дружба». 20 березня 2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку та частку в пайовому фонді. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 їй відмовлено, оскільки у представленому свідоцтві направо особистої власності на жилий будинок не визначено власників домоволодіння та розмір належних їм часток у майні колгоспного двору. В тому числі не визначено й частки, належної ОСОБА_2 До того ж право власності не зареєстровано.

За таких обставин в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 раніше відносились до суспільної групи господарства - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_2 На час складання заповіту її баба була єдиним власником домоволодіння (єдиним членом даного колгоспного двору). ОСОБА_3, яка була зареєстрована та проживала з ОСОБА_2 на момент смерті останньої, членом вищезгаданого колгоспного двору не була. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла. Позивачка також зазначила, що спору про спадкування немає, відумерлою спадщина не визнавалась.

Представник Горохолинської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Середюк Я.М. подав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно заповіту ОСОБА_2, посвідченого 27 лютого 1996 року секретарем виконкому Горохолинської сільської ради Богородчанського району, який зареєстрований в реєстрі за №11, спадкоємцем всього належного їй майна є позивачка (а.с.11).

Згідно довідки виконкому Горохолинської сільської ради, зазначений заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.18).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 березня 2000 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 1,3507 га, яка знаходиться на території Горохолинської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; частка в пайовому фонді майна СГВК «Дружба».

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем. Після смерті ОСОБА_2 позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Зокрема, платить податки, проводить необхідні ремонтні роботи, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Горохолинської сільської ради (а.с.19).

Таким чином ОСОБА_1, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963 р.), визнається такою, що прийняла спадщину.

20 березня 2006 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,3507 га, яка знаходиться на території Горохолинської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; частку в пайовому фонді майна СГВК «Дружба» (а.с.14).

Постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори Войташека І.І. №466/02-31 від 08 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по АДРЕСА_1. Причиною відмови стало те, що в представленому позивачкою свідоцтві на право особистої власності на вищевказаний жилий будинок не визначено власників домоволодіння та розмір належних їм часток у майні колгоспного двору (а.с.12; 15).

Відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок, до складу садиби входять: житловий будинок площею 65 кв.м, позначений літ. А; літня кухня площею 33,5 кв.м (літ. Б); стайня площею 28,2 кв.м (літ. В); стодола площею 26,8 кв.м (літ.Г), вбиральня (літ. Д); ворота, криниця та огорожа (а.с.5-10).

Вартість будівель становить 69217 грн. 20 коп. (а.с.21).

Будинок, господарські будівлі і споруди розміщені на земельній ділянці площею 0,03 га, що рахується за господарством (а.с. 17).

Відповідно до ст.120 ЦК України (1963 р.), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно зі ст.123 цього Кодексу, розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Як вбачається з довідки виконкому Горохолинської сільської ради, ОСОБА_2 була вдовою, проживала в АДРЕСА_1. На день її смерті за вищевказаною адресою була також зареєстрована та проживала ОСОБА_3, 1937 року народження (а.с.18).

Однак ОСОБА_3 частки в майні колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2, не мала.

Тобто ОСОБА_2 на час складання заповіту була єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_1.

У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Позивачка правомірно, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок з господарськими спорудами та спорудами по АДРЕСА_1. За наведених обставин її право власності слід визнати у судовому порядку.

На підставі ст.549 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 328; 392; 1223 ЦК, керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розміщений по АДРЕСА_1.

Право власності на домоволодіння підлягає державній реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.