Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Служба в справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, виконавчий комітет Маріупольської міської ради, ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя, про виселення відповідача та вселення позивача з дітьми до житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, яка дії в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Донецької області від 8 вересня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26 січня 2007 року вона зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира надавалась їй та її батькові ОСОБА_8 в 1995 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько помер. ОСОБА_7, яка є дружиною її батька, перешкоджає їй вселятись разом з малолітніми дітьми та користуватись зазначеною квартирою, незаконно без її згоди та згоди органу опіки та піклування в червні 2014 року вселилась до неї.

Ураховуючи наведене, просила вселити її разом з малолітніми дітьми в спірну квартиру, з якої виселити відповідача без надання іншого жилого приміщення

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати ОСОБА_4 та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Позов мотивувала тим, що ОСОБА_4 мешкала у спірній квартирі з червня 2006 року по грудень 2006 року. Після реєстрації шлюбу переїхала до свого чоловіка. Ніколи не приймала участі у витратах по утриманню спірної квартири. Вона ж разом з чоловіком ОСОБА_8зробили у квартирі ремонт, вселилися та проживали в ній - чоловік до смерті, а вона до теперішнього часу. Влітку 2014 року вона зареєструвалася у квартирі зі згоди свого чоловіка, як член його сім'ї, а після його смерті переоформила особовий рахунок на своє ім'я.

Вважає, що ОСОБА_4 втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, оскільки проживає з чоловіком, який має у власності житло, а тому,не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 5 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 8 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про вселення у квартиру та в частині задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_4 та малолітніх дітей: ОСОБА_6 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 про вселення у квартиру задоволено. Вселено ОСОБА_4 та малолітніх дітей:

ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у виселенні ОСОБА_7 зі спірної квартири залишено без змін.

Зустрічний позов ОСОБА_7 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 разом із малолітніми дітьми має право на користування спірною квартирою, оскільки отримувала її відповідно до ордера, не проживала більше 6-ти місяців із поважних причин, а відтак підлягає вселенню.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким апеляційний суд дав оцінку.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, рішення апеляційного суду Донецької області від 8 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова