Справа № 748/3352/15-ц Провадження № 22-ц/795/521/2016 Головуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Біокарт-агро», Чернігівського районного управління юстиції про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного суду від 27 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне тлумачення судом законодавства, що регулює спірні правовідносини, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що державну реєстрацію спірного договору оренди земельної ділянки було проведено 16 грудня 2013 року, проте сама земельна ділянка передана відповідачу 03 листопада 2013 року, що засвідчено відповідним актом приймання-передачі ділянки від того ж числа, і є прямим порушенням п. 15 оспорюваного договору оренди та ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладання та реєстрації договору), і в свою чергу, у відповідності до ст. 15 даного закону, є підставою для визнання договору недійсним.

В своїх письмових заперечення представник ТОВ «Біокарт-Агро», вважаючи рішення законним та обґрунтованим, просить відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладання договору оренди землі та його подальшого виконання порушень п. 15 договору та ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладання та реєстрації договору) встановлено не було.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,21 га (2,27 га ріллі та 0,94 га пасовища), яка розташована на території Ведильцівської сільської ради Чернігівського району та області (а.с. 6).

03 листопада 2013 року між позивачем та ТОВ «Біокарт-Агро» було укладено договір оренди землі, за яким орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,27 га строком на 7 років (а.с. 44-45). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірний договір було зареєстровано 26 листопада 2013 року (а.с. 47).

Передача вищевказаної земельної ділянки орендарю підтверджується відповідним актом прийому - передачі від 03 листопада 2013 року (а.с. 46).

Відповідно ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 24 ЗУ Про оренду землі визначені права та обовязки орендодавця.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» (в редакцій, чинній на час укладення та реєстрації спірного договору) передбачалось, що передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі за актом приймання-передачі. Порушення зазначених вимог, у відповідності до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакцій, чинній на час укладення та реєстрації спірного договору), є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

В своїй постанові від 25 грудня 2013 року у справі, предметом якої був спір за позовом фізичних осіб про визнання недійсними договорів оренди землі, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і виходячи з цього, суди повинні встановлювати, чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 ЗУ Про оренду землі, визначати істотність цих умов, а також зясовувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції, постановляючи рішення, правильно визначив наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, пославшись на відсутність порушеного права позивача як орендодавця.

Колегія суддів погоджується з тим, що зі змісту п. 15 оспорюваного договору та ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» (в редакцій, чинній на час укладення та реєстрації спірного договору) вбачається, що приписи вищезазначених норм встановлюють обовязок орендодавця передати земельну ділянку орендарю в обумовлений строк (протягом 7 днів після державної реєстрації договору) та захищають права саме орендаря на користування земельною ділянкою під час дії договору.

Як встановлено у справі, ОСОБА_4 передав земельну ділянку ТОВ «Біокарт-Агро» до державної реєстрації договору, тобто на час реєстрації договору орендодавець фактично виконав свій обовязок, зазначений в п. 15 договору, до спливу передбаченого цим пунктом 7-денного строку. При цьому, будь-які його права за договором оренди порушені не були.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано і не надано належних та допустимих доказів того, що передачею земельної ділянки до державної реєстрації договору оренди порушуються його права як землевласника або орендодавця, отже доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на невірному розумінні заявником вимог закону.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивачем не доведено наявність порушеного права, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: