Справа № 639/9049/15-ц
Провадження № 2/639/344/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря Луценко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначає, що 18.04.2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/0628246, відповідно до якого в період з 19.04.2013 року по 18.04.2014 року забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «Ford», державний номер НОМЕР_1.

21 березня 2014 року по пр. 50 років СРСР в районі перехрестя з пр. Московським в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Ford», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та «КІА», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Вину відповідача ОСОБА_1 встановлено постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.05.2014 року та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

У зв'язку з зазначеними подіями на підставі заяви на виплату страхового відшкодування, довідки ВДАІ, звіту №102/2014, страхового акту №16087 від 30.01.2015 року, позивачем було виплачено на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 11425 грн. 36 коп.

Таким чином, страхова компанія понесла витрати по відшкодуванню страхових витрат в сумі 11425 грн. 36 коп. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 312 грн. 96 коп.

Відповідачу було направлено претензію № 3286 від 03.04.2015 року про відшкодування за регресною вимогою на користь ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» суми в розмірі 11738 грн. 32 коп., але станом на дату звернення до суду з позовом відповідач відшкодування не сплатив.

Оскільки відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох робочих днів, то позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

В звязку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в порядку регресу кошти в розмірі 11738 (одинадцять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 32 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Представник позивача, який приймав участь у справі в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовну заяву підтримав, посилаючись на вказані у позові обставини.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити ПрАТ «УОСК» у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що водій транспортного засоюу "Кіа" звернувся до ПрАТ "УОСК" з заявою про ДТП 27.03.2014 року, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, в тому числі і позивачем, він був зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як винна особа був притягнутий до адміністративної відповідальності та сплатив штраф, а позивач визнав страховий випадок, прийнявши всі документи на виплату страхового відшкодування, розглянувши їх, не зазначивши при цьому жодних заперечень проти наявності страхового випадку, а також несвоєчасність повідомлення про його виникнення та відповідно, добровільно сплативши страхове відшкодування. Відповідач вказує, що позивачем не зазначається в чому полягає його порушене право з приводу неповідомлення його саме відповідачем про виникнення ДТП, а також не доведено факт неможливості перевірки власними силами обставин виникнення ДТП задля запобігання необґрунтованим виплатам, у звязку з чим наявності порушення його прав та законних інтересів, як підстави для їх судового захисту. ОСОБА_1, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладенийу постанові від 16.09.2015 № 6-284цс15, зазначає, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях. Відповідач, посилаючись на відсутність порушеного права позивача та недоведеність наявності всіх аліментів складу правопорушення у вигляді заподіяння збитків для притягнення винної особи до відповідальності, просив відмовити у задоволенні необгрунтованого позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/0628246, оформлений полісом АС/0628246, відповідно до якого, в період з 19.04.2013 року по 18.04.2014 року забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «Ford», державний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

21 березня2014 року в м. Харкові по пр. 50 років СРСР в районі перехрестя з пр. Московським мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій сталося зіткнення автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «КІА», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2014 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_1 та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави 340 грн. (а.с.16).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає.

Згідно полісу № АС/0628246 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.04.2013 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», на підставі заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.10-11), довідки ВДАІ (а.с.15), страхового акту №16087 від 30.01.2015 року (а.с.8-9), виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 11425 (одинадцять тисяч чотириста двадцять пять) гривень 36 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 832 від 19.02.2015 року на суму 1000,00 грн. та №890 від 20.02.2015 року на суму 10425,36 грн.(а.с.17,18). При цьому також сплачені послуги за експертну оцінку пошкодженого автомобіля у розмірі 312 (триста дванадцять) грн. 96 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5689 від 14.08.2014 року (а.с.19).

Відповідачу була направлена претензія за регресною вимогою від 03.04.2015 року за вих. № 3286 з проханням виплатити регресне відшкодування на користь позивача у розмірі 11738,32 грн. (а.с.29).

Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи».

Застосовуючи закон до спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У цій справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності та сплатив штраф. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Саме така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.09.2015 № 6-284цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Враховуючи обставини даної справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вказаний вище правовий висновок Верховного Суду України, який є обов'язковим для всіх судів України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні необгрунтованого позову. Крім того, суд зазначає, що з інших підстав, передбаченихпідпунктом 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, позивач до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд констатує, що позивачем не доведено порушення його права з приводу неповідомлення саме відповідачем про виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищевикладене, враховуючи пояснення сторін , досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ч.1 ст. 979 ЦК України, ст.ст. 8, 16 Закону України «Про страхування» ст.ст.6, п.п.22.1 ст.22, п.33.1.4.ст.33, п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк