Справа № 132/3819/13-ц Провадження № 22-ц/772/1297/2016Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 39Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянтів, позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їхнього представника, адвоката ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_5, її представника, адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5

Іванівни про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спад- щину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на

спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в Калинівський районний суд Вінницької області з позовними вимогами, які в подальшому збільшили та уточнили, до ОСОБА_5 про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на садибу АДРЕСА_1 ( т. 1, а. с. 3-4, 20-22 ), посилаючись на наступні об-ставини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін у справі, у зв'язку з чим від-крилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. Спадкоємцями за зако-ном першої черги є четверо дітей спадкодавиці, це сторони у справі та ОСОБА_7 Відповідачка успадкувала 6/8 часток спадщини завдяки заповіту, складе-ному матір'ю 08 червня 2012 року, посвідченому секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Позивачі успадкували по 1/8 частці спадкового майна та вважають, що заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки матері на день його складання виповнилося 85 років, запо-віт суперечить її волевиявленню, був складений під впливом обману, помилки або в момент його вчинення мати не усвідомлювала значення своїх дій та ( або ) не могла керувати ними. Позивачі в обгрунтування своїх позовних вимог поси-лалися на частину 1 статті 225, частину 2 статті 1257 ЦК України.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки Калинівської державної нотаріальної контори, Реєстра-ційної служби Калинівського районного управління юстиції про визнання не-дійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації - відмовлено ( т. 2, а. с. 66-70 ).

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати за-значене рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лю-того 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у пов-ному обсязі. Апелянти посилаються на ухвалення оскаржуваного рішення з по-рушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи ( т. 2, а. с. 73-77 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проа-налізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно з нормами статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі ви-моги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтова-ним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтова-ності є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність виснов-ків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-ґрунтованим та об'єктивним.

Судом першої інстанції встановлено, що за три місяці до смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме 08 червня 2012 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, склала заповіт, посвідчений секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області ОСОБА_9, яким все своє майно заповіла відповідачці у справі, дочці ОСОБА_5 Допитані судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, сімейний лікар ОСОБА_13, ОСОБА_14 показали, що ОСОБА_8 до смерті все розуміла, мала ясну пам'ять, розмовляла на релігійні теми, слухала радіо, роз-мовляла по мобільному телефону, про дітей, сім'ю. На час складання заповіту правильно відповідала на поставлені їй питання, адекватно спілкувалася та стверджувала, що все своє майно хоче заповісти доньці ОСОБА_5, у якої проживала і яка здійснювала за нею догляд. Зокрема, лікар ОСОБА_13, ме-дична сестра сімейної амбулаторії ОСОБА_15 вказали, що хвора ОСОБА_8 під час її відвідування відповідала на запитання про стан здоров'я, скарги хво-рої записані виключно з її слів.

Суд дійшов висновку, що при складанні і посвідченні заповіту ОСОБА_8 були дотримані вимоги статей 1247, 1248, 1251-1253 ЦК України.

Твердження позивачів про порушення при складанні і посвідченні секрета-рем сільської ради оспорюваного заповіту вимог Порядку вчинення нотаріаль-них дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, за-реєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи.

Суд у рішенні послався на Акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 29 грудня 2014 року ( т. 1, а. с. 242-246 ), згідно якого на момент підписання 08 червня 2012 року заповіту ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим розладом психічної ді-яльності. За своїм психічним станом на час складання заповіту 08 червня 2012 року вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив висновок про безпідстав-ність тверджень позивачів щодо суперечності оскаржуваного заповіту волеви-явленню покійної матері, посвідчення заповіту у порушення чинного законо-давства. Суд, керуючись нормами статей 15, 16, 92, 202, 203, 215, 216, 227, 237, 241 ЦК України, дійшов висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Оскаржуючи рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року, апелянти в основному зазначають ті ж обставини, на які вони посилалися у позовній заяві. Основне це те, що мати не могла з власної во-лі скласти заповіт на користь однієї дитини, а не всіх чотирьох дітей, які були для матері рівними. Дійсно, скарг на психічний стан мати ніколи не висловлю-вала. Однак, оскаржуваний заповіт суперечить волевиявленню матері, складе-ний під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення мати не усві-домлювала значення своїх дій та ( або ) не могла керувати ними. Апелянти ви-словлюють сумніви у достовірності матеріалів амбулаторної карти хворої ОСОБА_16, підозри щодо заміни аркушів карти на інші, у яких не містяться ві-домості про препарати, які приймала ОСОБА_8, її фактичний стан здоров'я, інші відомості, що могли б ставити під сумнів її дії під час вчинення правочину.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, приймаючи до уваги позицію апе-лянтів, ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 14 квітня 2016 року ( т. 2, а. с. 128-129 ) на задоволення клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 у справі була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 07 жовтня 2016 року № 22 (т. 2, а.с. 163-171), проведеної Українським науково-дослідним інститутом соціаль-ної і судової психіатрії та наркології, ОСОБА_8 в момент складання запо-віту 08 червня 2012 року ознак психічних розладів не виявляла і за своїм пси-хічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними при здійсненні правочину.

Стосовно фальсифікації амбулаторної карти хворої ОСОБА_8, що витре-бовувалася судами для огляду, то з приводу цього, за повідомленням апелянтів, порушене кримінальне провадження, слідчі дії з приводу якого на даний час при-зупинені до отримання оригіналу самої карти.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що заповіт складений ОСОБА_8 під впливом обману, помилки, а тому є недійсним, то колегія суд-дів апеляційного суду зауважує наступне.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставинт, є оспорю-ваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( стаття 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Саме особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довес-ти, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочи-нів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Для визнання правочину не-дійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала іс-тотне значення. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недій-сним як такого, що вчинений під впливом помилки. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, що спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

Позов про визнання правочину недійсним як такого, що вчинений внаслідок помилки, може бути задоволений лише на вимогу сторони, яка діяла під впли-вом помилки.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка дія-ла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного зна-чення.

Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що мотиви апеля-ційної скарги не заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції, викла-дені в оскаржуваному рішенні, є правильними, такими, що не заперечуються фактичними обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення від 25 лютого 2016 року ухвалене судом пер-шої інстанції з дотриманням відповідних положень Цивільного кодексу Украї-ни, суд не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані пра-вовідносини, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін, вірно застосував норми ЦПК України. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України судове рішення належним чином мотивоване, тому підстав для задоволення апеляційної скарги, доводами якої не спростовуються висновки су-ду першої інстанції, судова колегія не знаходить.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 від-хилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: