Справа № 201/8450/16ц
Провадження № 2/201/2169/2016р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне)

14 вересня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ :

06.06.2016р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4М.) про визнання договору поруки недійсним (а.с. № 3-5).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки ОСОБА_5 (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 08/16 від 19.05.2016р. - а.с. № 10) в позовній заяві та в наданій суду 14.09.2016р. заяві посилався на те, що на розгляді в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів збережених без достатньої правової підстави. В рамках даної справи, позивачка дізналася про наявність договору поруки від 14.09.2009р., який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого останній поручається за виконання ОСОБА_1 зобовязань по передачі ОСОБА_4 грошових коштів. Враховуючи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодних усних домовленостей та договорів не було укладено, то представник позивачки вважав недійсним договір поруки від 14.09.2009р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязання з передачі ОСОБА_4 грошових коштів в національній та іноземній валютах, прийнятих нею від ОСОБА_2 Просив позов задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в судовому засіданні з винесенням заочного рішення за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 32-33).

Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, згідно положень ст. 74 ЦПК України, шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 (а.с. № 14) та шляхом надіслання судових викликів за останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 та розміщення оголошення про його виклик оскільки зареєстрованим в Дніпропетровській області він не значиться (а.с. № 3,16) .

В матеріалах справи наявні конверти, які повернулися з позначкою «за закінченням терміну зберігання» з місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 (а.с. № 22, 30), поштові повідомлення про отримання ОСОБА_3 судових повісток (а.с. № 28, 29) та газета про розміщення оголошення щодо виклику відповідачів в судове засідання (а.с. № 31).

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 18.03.2016р. - а.с. № 26) в наданій суду заяві, позовні вимоги вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 35). В наданих суду поясненнях, представник третьої особи зазначив, що в межах правовідносин ОСОБА_4 та ОСОБА_2 жодних договорів поруки 14.09.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалося. Крім того, ОСОБА_4 не був присутнім при укладені спірного договору поруки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. № 34).

За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивачки та представника третьої особи та враховуючи, що відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату та час слухання справи, в судове засідання не зявилися, заперечень з приводу позовних вимог суду не надали, то суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення суду.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в травні 2016р. із документів отриманих з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, позивачка дізналася про наявність договору поруки від 14.09.2009р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязання з передачі ОСОБА_4 грошових коштів в національній та іноземній валютах, прийнятих нею від ОСОБА_2 (а.с. № 1, 34 зворотна сторона).

В своїй позовній заяві, яка надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ ( справа № 202/3098/16-ц а.с. 7), ОСОБА_2 посилається на те, що між ним та ОСОБА_1 було укладено усну домовленість про зобовязання здійснити передачу в майбутньому грошових коштів ОСОБА_4 на виконання якої, відповідач передав позивачці 2 063 457 дол. США, 109 350грн. та 174 000євро. ( а.с. № 37-44).

Оскільки порука крім того, що є видом забезпеченням виконання зобовязань, також має договірний характер, то на неї поширюються загальні положення щодо істотних умов договору, встановлені ч. 1 ст. 638 ЦК України.

З договору поруки від 14.09.2009р. вбачається, що він не містить істотних умов, а саме, не містить визначення зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема, реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо. Договір поруки містить протиріччя щодо даних поручителя, а саме, він по тексту зазначається як ОСОБА_7, в той час як підписаний договір ОСОБА_3.

Із позовної заяви, що надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, вбачається, що фактично в письмовій формі договору не було укладено, а була досягнута попередня усна домовленість між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про здійснення передачі в майбутньому грошових коштів ОСОБА_4 (а.с. № 37).

Представники позивачки та третьої особи в наданих суду 14.09.2016р. заявах заперечують укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору щодо здійснення передачі в майбутньому грошових коштів ОСОБА_4 (згідно пояснень представника третьої особи, ОСОБА_2 є боржником ОСОБА_4 та в межах їх правовідносин договір поруки 14.09.2009р. не укладався) (а.с. № 32, 34).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи, вищевикладене, а також те, що було відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 при укладені правочину на забезпечення виконання якого, 14.09.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, то договір поруки від 14.09.2009р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязання з передачі ОСОБА_4 грошових коштів в національній та іноземній валютах, прийнятих нею від ОСОБА_2, суд вважає за можливе визнати недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги, судом враховано й те, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату та час слухання справи, жодних належних доказів укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договірних відносин не надали.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, то суд на підставі ст. 88 ЦПК України, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 275грн.60коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 638 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212-215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про визнання договору поруки недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки від 14.09.2009р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязання з передачі ОСОБА_4 грошових коштів в національній та іноземній валютах, прийнятих нею від ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275грн.60коп. з кожного.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н.В.Ткаченко