Справа № 462/1095/16-ц
УХВАЛА

29 лютого 2016 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК про забезпечення позову,

встановив:

ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК звернулося з позовом у суд про стягнення з відповідачів 27258,30 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.01.2016 р. складає 668373,63 грн. заборгованості за кредитним договором від 24.04.2008р.

З метою забезпечення позову ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК подало також заяву, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме будинок №50 в с.Горбачі Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 60.01 кв.м, що належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направити до Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ заяву про реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та обмежити відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх забовязань: заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/ проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/ проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх забовязань. ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК покликається на те, що відповідач ОСОБА_1 на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобовязання, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та надані докази, вважаю, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається із розяснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із розяснень, даних в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року відповідно до частини першої статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали.

Статтею 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 24.04.2008р. між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №224268-SOGL, за умовами якого Банком видано позичальнику кредит у сумі 40000 доларів США на термін до 22.04.2011 р. Між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про видачу траншу №224268-CRED від 24.04.2008р., за умовами якого ОСОБА_2 зобовязався надати кредит у сумі 40000 доларів США на термін до 22.04.2011 р., а ОСОБА_1 зобовязувався повернути кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. На забезпечення виконання зазначеного договору 24.04.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ТзОВ „Західна паперова компанія були укладені окремі договори поруки відповідно №1, №2, №3.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.07.2010р. позов ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК до ТзОВ „Верес, ОСОБА_1,ТзОВ „Західна паперова компанія, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №224268-SOGL від 24.04.2008р. та №232669-SOGL від 10.06.2008р. задоволено.

З долученої до матеріалів справи Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на нерухоме майно - будинок №50 в с.Горбачі Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 60.01 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності на підставі договору довічного утримання №1457 від 15.12.2006р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 накладено арешт за заявою приватного нотаріуса, а також на вказане нерухоме майно накладено арешт згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2009р. та постанови державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_6 від 12.11.2012р.

Враховуючи те, що на нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 - будинок №50 в с.Горбачі Пустомитівського району Львівської області вже накладено арешт, то вимоги ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК щодо накладення арешту на таке, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення та направлення до Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ заяви про реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Щодо вимоги про обмеження відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх забовязань: заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/ проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/ проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх забовязань то в цій частині заяви також слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». У відповідності до ст.6 цього Закону громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон; громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Разом з тим, суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 має можливість та намір виїхати за межі території України з метою уникнення покладених на нього кредитним договором обов'язків.

Крім того, вважаю за потрібне зазначити, що позивач звертаючись до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження відповідача в праві виїзду за кордон, шляхом тимчасової відмови їй у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше - всупереч вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України не надає відомостей, необхідних для виконання можливого забезпечення позову. Так, банком не надано інформацію щодо наявного у відповідача ОСОБА_1 паспорта для виїзду за кордон, які давали б йому право виїзду за кордон.

Тому суд не може обмежити ОСОБА_1 у праві пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, яке їй гарантовано Конституцією України.

Відповідно п.7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у відповідності до якої заява про забезпечення позову в спорах, що виникають з кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову,які передбачені цим кодексом та що питання про тимчасове обмеження виїзду за межі України можливо вирішити лише на стадії виконання судового рішення, ухваленого зокрема за позовами,що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, вважаю, що подана позивачем заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», ст.ст.151-153 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: