АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» КононецьВадима Валерійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Унікомбанк», у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 43 735,50 грн. заборгованості по заробітній платі та 155 751,75 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначав, що працював у відповідача на посаді начальника Департаменту казначейства та валютних операції та був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗПП України з 03.12.2015 року, проте відповідач не виплати заборгованість по заробітній платі у день звільнення.

Справа № 752/12731/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/14979/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2016 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд розглянув справу з порушенням правил підсудності та на підставі довідки про заборгованість по заробітній платі, яка містить ознаки підробки, оскільки уповноважена особа Фонду не надавала повноважень на підписання такої довідки. Суд не застосував Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який підлягав застосуванню до спірних правовідносин та не надав оцінки доводам відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу та заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював у ПАТ «Унікомбанк» на посаді начальника Департаменту казначейства та валютних операції та був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України з 03.12.2015 року відповідно до наказу № 58-к.

Постановою Правління Національного банку України від 24.09.2015 року № 632/БТ затверджено особливий порядок контролю за діяльністю ПАТ «Унікомбанк». Постановою Правління Національного банку України від 06.10.2015 року № 670/БТ банк віднесено до категорії проблемних, а з 15.10.2015 року - до категорії неплатеспроможних (постанова Правління Національного банку України від 15.10.2015 року № 704/БТ).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.10.2015 року з 16.10.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Унікомбанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком з 16.10.2015 року по 15.01.2016 року та призначено уповноважену особу Фонду.

03.12.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Унікомбанк».

На підставі вказаної постанови розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Унікомбанк» з 04.12.2015 року по 03.12.2017 року, призначено уповноважену особу Фонду.

14.12.2015 року ОСОБА_6 подав до ПАТ «Унікомбанк» заяву про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 81 757,79 грн., проте будь - які виплати не провів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів розрахунку з позивачем у день його звільнення з роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч 1. ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У письмових запереченнях та при розгляді справи у суду апеляційної інстанції представник відповідача не заперечувала, що при ПАТ «Унікомбанк» мало заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 43 735,50 грн. та не виплатило зазначену суму заробітної плати у день звільнення. До цього часу заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що довідка про заборгованість по заробітній платі містить ознаки підробки не впливають на висновки суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Посилання на відсутність грошових коштів для проведення розрахунку з позивачем у день звільнення саме по собі не свідчить про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати та не виключає його відповідальності, а відтак суд правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України. Доказів на підтвердження відсутності вини ПАТ «Унікомбанк» у невиплаті позивачу заробітної плати відповідач не надав.

Правильність визнання розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відповідач не оспорює.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Будь - яких обмежень щодо застування ст. 117 КЗпП України у разі затримки розрахунку при звільненні даний Закон не містить, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що вищезазначеним Законом встановлено обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку включаються до другої черги.

Вимоги позивача на суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 43 735,50 грн. включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, проте у порушення ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України не виплачені.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відтак запровадження у ПАТ «Унікомбанк» тимчасової адміністрації, а надалі процедури ліквідації ПАТ «Унікомбанк» та віднесення позивача до другої черги акцептованих вимог кредиторів без реальної виплати заробітної плати, не може бути підставою для звуження права позивача на отримання нарахованої заробітної плати за виконану ним роботу та відповідно середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» Кононець Вадима Валерійовича відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді