Справа № 0907/2-1080/11
Провадження № 22-ц/779/2264/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників:апелянта - ОСОБА_2, відповідача2 - ОСОБА_3 третьої особи-позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 політехнічного професійного ліцею та Головного управління освіти і науки ОСОБА_6 ОДА про визнання дій незаконними, про визнання трудових угод дійсними, зобовязання підписати акти виконаних робіт та відшкодування вартості фактично виконаних робіт, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 професійного політехнічного ліцею до ОСОБА_5, Головного управління освіти і науки, третя особа на стороні позивача-Січна ОСОБА_7 про визнання недійсними правочинів від 26.12.2006р. та 02.04.2007р., за позовом третьої особи на стороні позивача-Січної ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 політехнічного професійного ліцею, Головного управління освіти і науки про визнання трудових угод дійсними, зобовязання виконати умови угод, відшкодування вартості фактично виконаних робіт за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 професійного політехнічного ліцею на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання дій незаконними, про визнання трудових угод дійсними, зобовязання підписати акти виконаних робіт та відшкодування вартості фактично виконаних робіт.

ОСОБА_6 професійний політехнічний ліцей звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, Головного управління освіти і науки, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів від 26.12.2006р. та 02.04.2007р.

Дані позови 30.06.2010р. обєднано в одне провадження. 15.07.2010р. ОСОБА_5 подано заяву про збільшення позовних вимог.

23.07.2010р. ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6 політехнічного професійного ліцею та Головного управління освіти і науки ОСОБА_6 ОДА про визнання трудових угод дійсними, зобовязання виконати умови угод, відшкодування вартості фактично виконаних робіт.

28.07.2010 р. до участі у справі залучено в якості третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4. 24.11.2010р. позивачем відповідачем ОСОБА_6 професійним політехнічним ліцеєм подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2016 позов ОСОБА_5 та третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дії ОСОБА_6 політехнічного професійного ліцею та Головного управління освіти і науки ОСОБА_6 ОДА по односторонній відмові від виконання зобовязань щодо проведення оплати по факту виконаних робіт незаконними.

Зобовязано ОСОБА_6 політехнічний професійний ліцей та Головне управління освіти і науки ОСОБА_6 ОДА підписати акти виконаних робіт за січень-квітень 2007 р.

Зобовязано ОСОБА_6 політехнічний професійний ліцей та Головне управління освіти і науки ОСОБА_6 ОДА відшкодувати на користь ОСОБА_5 39731.68 грн. заборгованості, в тому числі 27307,00 грн. вартості фактично виконаних додаткових робіт, 819,21 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу, 11605,47 грн. індекс інфляції за час прострочення.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

На зазначене рішення представник ОСОБА_6 професійного політехнічного ліцею подав апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладені угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 професійним політехнічним ліцеєм є трудовими, оскільки вони суперечать нормам КЗпП України, так як трудовий договір не містить умови щодо дострокового його розірвання. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, чого в даному випадку зроблено не було.

Апелянт вважає, що вищевказані угоди за своєю природою та змістом не відносяться як до трудових так і до договорів підряду, а тому не можуть породжувати будь-яких зобовязань для когось із сторін, оскільки є недійсними.

Апелянт також вказує, що позивач не довів належними доказами факту виконання робіт, а суд помилково вважав дані обставини доведеними.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі. Представник відповідача2 доводи апеляційної скарги підтримала.

Третя особа заперечила доводи апеляційної скарги.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку висновку, що роботи по влаштуванні даху виконані, це не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, факт виконання робіт є встановленим, оскільки дах існує.

Таке рішення відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у 2005-2006 роках було проведено обстеження будівлі навчально-виробничого корпусу ОСОБА_6 професійного політехнічного ліцею, в результаті якого спеціальною комісією було встановлено аварійно-небезпечний стан покриття даху головного корпусу ліцею. У звязку з цим була виготовлена відповідна технічна та проектно-кошторисна документація на влаштування шатрового даху навчально-виробничого корпусу ліцею з відповідним узгодженням з управлінням освіти і науки України. Частина робіт по влаштуванню першої половини даху будівлі відповідача виконувалась на договірних відносинах приватним підприємством «Конструктив». Оскільки дія договору з останнім закінчилась, то роботи по облаштуванню (ремонту) другої половини даху головного корпусу ліцею, виконував ОСОБА_5

У звязку з цим, між ОСОБА_5 та ІФППЛ в особі його директора, були укладені трудові угоди від 26.12.2006р. по влаштуванню деревяних конструкцій на другій половині даху головного корпусу будівлі ліцею та від 02.04.2007р. по влаштуванню покрівель із хвилястих азбестових листів звичайного профілю по деревяних латах з їх улаштуванням площею 1087,5м.кв.

Згідно даних трудових угод, ОСОБА_5 були виконані свої зобовязання в повному обсязі, робота прийнята, претензій з боку відповідача не виникло, але робота до цього часу не оплачена, кошти йому не виплачено.

Відповідно до п.2.1 трудової угоди від 26.12.06р. та угоди від 02.04.2007р., за виконану в повному обсязі роботу замовник повинен був виплатити виконавцю вказану заробітну плату. Крім того, за кожен етап виконаних робіт складалися акти приймання виконаних робіт, підписати які відповідач в особі теперішнього директора відмовляється. Попередній директор ОСОБА_4 не змогла підписати дані акти, оскільки як стало відомо пізніше, до закінчення дії трудової угоди з 26.04.2007р. вона була відсторонена від виконання своїх обовязків.

Відповідно до ч.4 ст.882, 879 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником, оформляється актом, підписаним обома сторонами. Одностороння відмова від зобов язання чи відмова від підписання акту не допускається.

Тобто, непідписання акту виконаних робіт не звільняє відповідача від оплати фактично виконаних робіт.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно трудової угоди від 26.12.2006р. ОСОБА_5 було виконано робіт на загальну суму 40000,00грн. Відповідно до трудової угоди від 02.04.2007р. ОСОБА_5 виконано робіт на суму 25000,00грн.

Згідно складених та підписаних ОСОБА_5 актів приймання виконаних робіт за січень - березень та квітень 2007р., для якісного та повного виконання своїх зобовязань по влаштуванню другої половини даху головного корпусу ліцею, він поетапно виконував підрядні роботи по ходу встановлення даху, без яких покрівля будівлі ліцею не могла існувати.

До таких робіт відносяться зокрема, влаштування коньків з листової оцинкованої сталі, улаштування слухових вікон, влаштування фронтонів на вікнах, улаштування облагоджень на фасадах, улаштування крюків для жолобів підвісних, піднімання шиферу на дах, розбирання покриттів покрівлі, засипки горищних перекриттів, свердління в залізобетонних конструкціях, мурування з цегли неармованих прямокутних стовпів, установлення каркаса з брусів виготовлення та встановлення кроквів, навантаження сміття вручну, тощо.

Всього, по актах приймання виконаних робіт за січень-квітень 2007р., ОСОБА_5 було виконано робіт на загальну суму 85307,00грн.

З метою виплати йому коштів за виконану роботу по влаштуванню другої половини даху головного корпусу ліцею, ОСОБА_5 неодноразово звертався і до керівництва ліцею, і до управління освіти і науки ОДА м. Івано-Франківська.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції на підставі зібраних у справі письмових доказів правильно встановлено те, що ОСОБА_5 за фактично виконану роботу не отримав грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що судом вірно констатовано, що протиправними діями ліцей порушує чинне законодавство України щодо виконання зобовязань, оплати послуг, а також трудове законодавство України, між ОСОБА_5 та відповідачем були підписані трудові угоди, за якими він працював як найманий робітник, який повинен був отримувати винагороду у вигляді чітко визначеної заробітної плати.

Відповідно до ст.877 ЦК України, підрядник повинен здійснювати будівництво та повязані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису.

В даному випадку ОСОБА_5 виконував роботу на основі проектно-кошторисної документації, складеної будівельною організацією ПП «Конструктив».

Судом також встановлено,що залишкова сума боргу ліцею за виконані ОСОБА_5 підрядні роботи становить 27307,00грн.

Враховуючи чинне законодавство (ч.2 ст.625 ЦК України), боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Посилання апелянта про те, що між сторонами не укладались трудові чи інші угоди, колегія суддів відхиляє, оскільки це спростовується письмовими доказами щодо виконання робіт та самого факту виконання цих робіт, що не заперечувалось сторонами.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення первісного позову, а також про безпідставність задоволення зустрічного позову є правильним, а зроблений судом розрахунок є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 професійного політехнічного ліцею відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_8