УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно - житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно із заповітом від 07 березня 1986 року ОСОБА_7 заповіла зазначений будинок його матері - ОСОБА_8, яка у порядку ст. 549 ЦК Української PCP прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, у тому числі: проводила ремонтні роботи у будинку, обробляла земельну ділянку, укладала договори страхування спадкового майна за вказаною адресою, однак до нотаріальної контори не зверталась і спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Він та його сестра - ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріальної контори із заявою у встановлені законом строки. Оскільки у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері було визнано за ОСОБА_5

Позивач просив визнати за ним у порядку спадкування за законом право власностіна 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно з заповітом від 07 березня 1986 року ОСОБА_7 заповіла зазначений будинок матері сторін - ОСОБА_8, яка у порядку ст. 549 ЦК Української PCP прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, однак правовстановлюючих документів не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оскільки у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1, постановою нотаріуса від 13 березня 2012 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вказаного спадкового майна.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок, що набрало законної сили, встановлено, що належний ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 згорів у 2000 році, а згідно з фотографіями земельної ділянки по АДРЕСА_1 за квітень 2005 року, де був раніше будинок ОСОБА_7, будь-які споруди відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачем у судових засіданнях суду першої інстанції підтверджувалося, що ним реконструйований і новозбудований ще за життя матері ОСОБА_8 на земельній ділянці ОСОБА_7 новий житловий будинок по АДРЕСА_1. Попередній будинок підлягав знесенню і відселенню мешканців на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 25 грудня 1989 року, і повністю згорів у 2000 році. На початку вересня 2005 року позивач закінчив укладку фундаменту, а у кінці 2005 року - реконструкцію фактично нової споруди.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовленого 08 лютого 2013 року на замовлення ОСОБА_4, вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок літ. «Д», загальною площею забудови 47 кв. м, який значиться як «самочинний».

Суди обґрунтовано відмовили у позові, оскільки позивачем не підтверджено, що до спадкової маси ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, входив саме житловий будинок, що належав ОСОБА_7

Постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1035 встановлювала Тимчасовий порядок, який регулював механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених забудовниками - фізичними особами у період з 05 серпня 1992 року до 01 січня 2008 року без дозволу на виконання будівельних робіт, на підставі заяви про прийняття в експлуатацію, яку подано до 31 грудня 2010 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2011 року, яким визнано за ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, не є преюдиційним для вирішення даної справи.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. СтупакО.В.