Справа № 346/2028/15-ц
Провадження № 2/346/28/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі: головуючого- судді :Пятковського В.І.,

секретаря Ільницької О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Раківчицької сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Шепарівська сільська рада, про припинення права спадкоємця на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 24 березня 2004 р. посвідченого приватним нотаріусом вона є власницею будинку за адресою с. Шепарівці вул. Франка, 36. Даний будинок їй було подаровано відповідачкою ОСОБА_4, яка в свою чергу отримала його в спадщину від померлого чоловіка ОСОБА_5. На час відчуження будинку позивачці не було відомо про існування держаного акту про право власності на земельну ділянку під ним. На сьогоднішній день вона користується земельною ділянкою загальною площею 0,38 га з них: 0,25 га під будинком та 0,14 га городу.

Підтвердила, що голова сільської ради повідомляв її про те, що земельна ділянка, яку вона використовує для ведення сільського господарства є приватизованою та рекомендував до переоформлення власності на спадкоємців не обробляти її. Вважає, що користується ділянками на законних підставах. Також додала до матеріалів справи копії архівного витягу із протоколу № 4 зборів уповноважених колгоспу «Ленінська зірка» від 14 квітня 1984 р., згідно яких ОСОБА_4 було виділено присадибну ділянку в розмірі 0,25 га. Позивачка вважає, що саме цей документ підтверджує, що насправді під її будинком для його обслуговування є 0,25 га. Стверджує, що в ті часи не могло бути виділено під будинок для його обслуговування 0,2108 га., адже закон передбачає 0,25га., тому просить шляхом вилучення 0,038га. з сусідньої земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії ІІ-ІФ № 007546 виданого 12 травня 1995 року, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_6, визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала доводи позивачки та зазначила, що відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Також зазначила, що насправді під будинком має бути земельна ділянка площею 0,25 га, як зазначено у архівному витязі про виділення відповідачці присадибної ділянки площею 0,25 га. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі шляхом вилучення 0,038 га. з сусідньої земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4, як спадкоємцю після ОСОБА_6 на підставі державного акту серії ІІ-ІФ № 007546 виданого 12 травня 1995 року, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства. У випадку визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,2108 га, як зазначено у державному акті серії ІІ-ІФ № 007546 виданому 12 травня 1995 року вважатимуть позовні вимоги задоволеними частково.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявлялась, про час та місце розгляду справи була належно повідомлена.

Представник відповідачки, ОСОБА_4, позовні вимоги визнала в частині припинення права спадкоємця ОСОБА_4 після спадкодавця ОСОБА_5, на земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку № 36 по вул. Франка в с. Шепарівці Коломийського району зазначену у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 007546 виданому 12 травня 1995 року. В решті позовних вимог просила відмовити.

Свої доводи обґрунтувала тим, що дійсно ОСОБА_4 подарувала житловий будинок в с. Шепарівці по вул. Франка, 36 ОСОБА_3. Даний будинок вона отримала у спадщину після чоловіка ОСОБА_5. До складу спадщини входили також і земельні ділянки зазначені в державному акті серії ІІ-ІФ № 007546 виданому 12 травня 1995 року, а саме земельна ділянка розміром 0,2108 га. під будівництво і обслуговування жилого будинку та дві земельні ділянки розміром 0,1615 га. та 0,1758 га для ведення особистого підсобного господарства.

У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вважає, що відповідно до ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, які передбачають, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), позивачка має право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку зазначену у державному акті розміром 0,2108 га.

Доводів позивачки про те, що під будинком насправді має бути земельна ділянка розміром 0,25 га. і це підтверджується архівним витягом з протоколу № 4 зборів уповноважених колгоспу «Ленінська зірка» від 14 квітня 1984 р., згідно яких ОСОБА_4 було виділено присадибну ділянку в розмірі 0,25 га - не визнала та пояснила, що з даного архівного витягу видно, що ОСОБА_4 під час розгляду заяв колгоспників було виділено присадибну ділянку розміром 0,25 га., а не земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою с. Шепарівці по вул. Франка, 36, тобто мова йде про зовсім іншу земельну ділянку, а позивачка свідомо старається заплутати суд.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Єдиною земельною ділянкою право власності на яку зареєстроване згідно державного акту, за будинком позивачки є земельна ділянка розміром 0, 2108 га. Також представник позивача звернула увагу, що не має законних підстав для вилучення у відповідачки частини її земельної ділянки, адже відповідно до вимоги ст. 140 ЗК України всі підстави до позбавлення власності на земельну ділянку є вичерпними.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, голова Раківчицької сільської ради зазначив, що не має відношення до даного спору та пояснити по ньому нічого не зможе. У вирішенні спору покладається на погляд суду.

Представник третьої особи, голова Шепарівцівської сільської ради пояснила, що між сторонами вже тривалий час існує спір щодо земельної ділянки. Вона в свою чергу неодноразово пояснювала позивачці про існування державного акту про право власності на земельну ділянку і про необхідність законного переходу права власності на неї. Вважає, що позивачка має право на земельну ділянку під житловим будинком в розмірі зазначеному у державному акті серії ІІ-ІФ № 007546 виданому 12 травня 1995 року. Зазначила, що згідно вимог Земельного кодексу громадянам надавали земельні ділянки для обслуговування житлового будинку в розмірі не більше 0, 25 га. Щоб на даний ачс визнати за нею позивачкою право власності на земельну ділянку такого розміру потрібно вилучити частку землі у ОСОБА_4, а вона таку згоду не дає.

Що стосується присадибної ділянки виділеної ОСОБА_4 зборами уповноважених колгоспу «Ленінська зірка», то їй не відомо де саме знаходиться дана земельна ділянка, проте її цільове призначення не відповідає вимозі позивачки.

Представник управління Держгеокадастру Коломийського району, надав для огляду журнал реєстрації державних актів та архівний примірник Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ № 007546 виданий 12 травня 1995 року і зазначив, що виданий він у відповідності до вимог чинного на той час законодавства та за аналогією всіх державних актів того часу. Сумніву у його законності немає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 належить житловий будинок в с. Шепарівці по вул. І.Франка, 36 на підставі договору дарування від 23 квітня 2004 р. Даний будинок було подаровано відповідачкою ОСОБА_4, яка в свою чергу отримала його в спадщину від покійного чоловіка ОСОБА_5.

До маси спадкового майна окрім подарованого будинку входили земельні ділянки, які належали спадкодавцеві на підставі державного акту серія ІІ-ІФ № 007546 від 12 травня 1995 р. У звязку з втратою оригіналу державного акту ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки, а саме для ведення особистого підсобного господарства площею 0.1615га та 0.1758 га.

Для обслуговування житлового будинку за адресою с. Шепарівці по вул. І.Франка, 36, відповідно до державного акту, є виділена земельна ділянка площею 0.2108га, якою ОСОБА_3 користується та за яку сплачує податок за землю.

Суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що відповідно до архівного витягу із протоколу № 4 зборів уповноважених колгоспу «Ленінська зірка» від 14 квітня 1984 р., згідно яких ОСОБА_4 було виділено присадибну ділянку в розмірі 0,25 га є підставою для вилучення 0,038 га. з сусідньої земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ІІ-ІФ № 007546 виданого 12 травня 1995 року, як спадкоємцю після ОСОБА_6, оскільки це спростовується письмовими доказами у справі.

Відповідно до ст. 120 ЗК України України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Також суд звертає увагу на те, що підстави для позбавлення права власності є вичерпними та передбачені в ст. 140 ЗК України, а саме :

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно цього суд дійшов до висновку, що позивачка має право, а відповідачка відповідно втратила своє право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку зазначену у державному акті серії ІІ-ІФ № 007546 від 12 травня 1995 р. розміром 0,2108 га.

Суд не вбачає жодних підстав для припинення права власності на частину з сусідньої земельної ділянки розміром 0,038га., яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ІІ-ІФ № 007546 виданого 12 травня 1995 року, як спадкоємцю після ОСОБА_6, оскільки державний акт серії ІІ-ІФ № 007546 від 12 травня 1995 року видано без порушень закону та являється чинним на час винесення рішення судом. Земельні ділянки зазначені у вищевказаному Державному акті для ведення особистого підсобного господарства площею 0.1615 га. та 0.1758 га. належать відповідачці з моменту відкриття спадщини і можуть вибути із її власності тільки по її волі.

Таким чином суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,2108 га.

На підставі наведеного та ст. 120, 125, 140 ЗК України, ст. 377, 378, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, керуючись ст. 88, 213, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Припинити право спадкоємця ОСОБА_4, після смерті спадкодавця ОСОБА_7, на володіння земельною ділянкою призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку № 36 по вул. Франка в с. Шепарівці Коломийського району зазначену у Державному акті на право приватної власності на землю II-IФ № 007546, що був виданий 12 травня 1995 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 0,2108 га., що зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ № 007546, що був виданий 12 травня 1995 року на ім»я ОСОБА_5, що знаходиться по вул. Франка, 36 в с. Шепарівці Коломийського району.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя П'ятковський В. І.