Справа №295/6686/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Слончак А.С., Зубрицької Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2006 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/5550/74/81705 та вона одержала споживчий кредит у сумі 23000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, строком до 18.06.2021 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання повної інформації про умови кредитування, сукупної вартості кредиту, відповідач ввів її в оману щодо реальних матеріальних витрат, повязаних з укладенням договору, умови договору щодо сплати ануїтентних платежів є несправедливими.

Тому, доповнивши та уточнивши позовні вимоги, позивач просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 014/5550/74/81705 від 19.06.2006 року, укладений між нею та відповідачем, на підставі порушень ст. 11, п. 7 ст. 15, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ч. 1 ст. 203, ст. 229 ЦК України та застосувати наслідки недійсності правочину, передбаченого ч. 1 ст. 216 ЦК України, стягнувши з відповідача на її користь усе одержане за кредитним договором № 014/5550/74/81705 від 19.06.2006 року, укладеним між нею та відповідачем, а саме 23026,19 дол. США, що станом на 21.09.2015 року складає 503122,25 грн. за курсом НБУ, розміщеного в мережі Інтернет.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами, та пояснив, що позивач підписала договір внаслідок помилки та коштів у позику не отримувала, повної інформації про умови кредитування при укладенні договору позивачу банком не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що кошти були видані позивачу згідно кредитного договору, значна сума коштів на погашення кредиту

нею була сплачена, при укладенні договору порушень законодавства не допускалося та відповідачу була відома сукупна вартість кредиту згідно погоджених сторонами умов договору. Касові документи за 2006 рік знищено, так як строк їх зберігання становить 5 років.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовне підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2006 року між позивачем та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у подальшому змінив назву на публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», було укладено кредитний договір № 014/5550/74/81705 на надання позичальнику кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 23000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, строком до 18.06.2021 року.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору кредит надано на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування.

Згідно п. 3.2 надання кредиту здійснюється, в залежності від обраної програми кредитування, наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою згодою позичальника наданих останнім платіжних документів.

За заявою позичальника від 09.06.2006 року (а.с. 112) відповідачем на рахунок позичальника перераховані грошові кошти в сумі 23000 дол. США, підтвердженням чому є меморіальниий валютний ордер № 2 від 20.06.2006 року (а.с. 125).

Додаток № 2 до кредитного договору № 014/5550/74/81705 містить детальний опис сукупної вартості кредиту (а.с. 117), а саме суми кредиту, відсоткової ставки за користування кредитом, загальної суми відсотків по кредиту за період користування кредитом, загальної суми стархових платежів по кредиту за період користування кредитом та інших платежів.

Як убачається з п. 4 додаткової угоди № 1 від 23.03.2009 року до кредитного договору № 014/5550/74/81705 (а.с. 117), позичальник підтверджує, що перед укладанням цієї додаткової угоди він повідомлений в письмовій формі про умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цієї додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо надання інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, при підписанні договору сторони погодили, що з укладенням договору досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору.

Статтею 525 ЦК України забороняється відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст укладеного між сторонами кредитного договору, додатків до нього та додаткових угод свідчать про те, що на час його укладання позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Доказів на підтвердження викладених позивачем тверджень щодо несправедливих та умов кредитного договору стороною позивача не надано, також не долучено доказів про звернення позивача з пропозиціями на укладення договору чи додатків до нього в іншій редакції, ніж запропоновано банком, не доведено факту неможливості позичальника відмовитися від підписання запропонованого йому кредитного договору. Під час розгляду справи встановлено, що волевиявлення сторін в момент його укладення було вільним, відповідно до внутрішньої волі позивача, зміст кредитного договору не суперечить ЦК України та іншім актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладено у письмовій формі.

Належних та допустимих доказів щодо обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, зокрема на невиконання відповідачем при укладанні договору законодавства України про захист прав споживачів також не надано, тому суд вважає необґрунтованим та недоведеним посилання позивача на положення зазначеного вище закону щодо несправедливості умов договору, яка полягала у ненаданні під час пропонування продукції споживачу в повному обсязі інформації про умови кредитування.

У поданій позовній заяві позивач також звертає увагу суду на те, що ним оскаржується переддоговірна робота між ним та банком та відповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства України в частині порушення прав позивача як споживача кредитних послуг до та в момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт його обману.

Окрім того, суд не приймає до уваги посилання представника позивача та те, що позивач не отримала від відповідача кредиту на суму 23000,00 дол. США, оскільки вони спростовуються сплатою нею коштів на погашення заборгованості за кредитом згідно квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій (а.с. 37 -106) та виписками по рахунку за період з 01.01.2008 року по 28.12.2015 року (а.с. 139 170).

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, так як він не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтується на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 203, 215, 626-629, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Семенцова