У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначало, що 06 березня 2008 року відповідач уклав з Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк»), (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), кредитний договір № 0703/0308/88-036, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США на строк до 06 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Банк свої зобов'язання виконав, відповідач отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США.

Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0308/88-036.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 11 листопада 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом Національного банк України (далі - НБУ) на дату розрахунку складає 583 318 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 33 895,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 270 925 грн 45 коп.; заборгованість за процентами - 11 711,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 93 611 грн 14 коп.; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн; нарахована пеня − 19 256,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 153 917 грн 84 коп.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 583 318 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» загальну суму заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0807/88-036 у розмірі 64 836,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 583 318 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою кредиту - 33 895,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 270 925 грн 45 коп.; заборгованість за процентами - 11 711,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 93 611 грн 14 коп.; нарахована пеня - 19 256,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 153 917 грн 84 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_7. від 20 квітня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2015 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року № 163/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_7., у результаті чого 29 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ситнік О.М.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0703/0308/88-036, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США на строк з 06 березня 2008 року по 06 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Факт отримання коштів відповідачем у розмірі 40 000 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 06 березня 2008 року № 1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги щодо заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, що зазначені у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, усі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б до вищевказаного договору факторингу банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0308/88-036, що укладений між банком та ОСОБА_6, загальна сума боргу - 64 863,56 доларів США (а. с. 22, т. 1).

Згідно з довідкою, наданою банком, заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0308/88-036 станом на 19 листопада 2013 року становила 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 583 318 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив того, що позивачем не було надано розрахунку заборгованості за кредитним договором, що унеможливлює встановити правильність нарахування заборгованості, а також того, що ним не було повідомлено відповідача про укладення договору факторингу та не надано доказів направлення за адресою відповідача досудової вимоги про погашення заборгованості.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Вказуючи на неможливість встановити розмір заборгованості за кредитним договором, судом апеляційної інстанції не зазначено причин, з яких він вважав необґрунтованим розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, та наявність заперечень відповідача проти такого розрахунку.

Якщо між сторонами виникає спір щодо розміру заборгованості, то залежно від того, яка сторона його оспорює, вона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України довести інший розмір, зокрема подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі, що судом апеляційної інстанції при вирішенні справи не враховано.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі, оскільки чинним законодавством України розрахунок пені в іноземній валюті не передбачено (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-70цс14).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак