У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за касаційною скаргою представника ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - ОСОБА_14 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили стягнути з відповідачів завдану внаслідок залиття квартири майнову шкоду у розмірі 182 502 грн 56 коп., 17 000 грн на відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 2014 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачам на праві спільної (сумісної або часткової) власності у рівних долях. Факт завданої відповідачами шкоди майну позивачів підтверджується даними акта комісії Житлово-експлуатаційної контори № 304 Комунального підприємства «Дирекція» (далі - ЖЕК № 304 КП «Дирекція») Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2014 року та висновками кошторису ремонтно-відновлювальних робіт від 24 листопада 2014 року, розмір яких становить 182 502 грн 56 коп. Просили позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13, на користь ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 27 864 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 6 986 грн 15 коп. солідарно. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - ОСОБА_14, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом у повному обсязі не дотримано.

Судами встановлено, що позивачі є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва 06 травня 1998 року (а. с. 6, 7).

Власником 54/100 частини квартири АДРЕСА_2, що розташована поверхом вище над квартирою позивачів, є ОСОБА_9 (а. с. 49−52). З нею у її кімнаті площею 18,7 кв. м проживають дочки ОСОБА_10 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1. Кімнатою площею 15,10 кв. м, на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2007 року, користується ОСОБА_11 та його неповнолітні діти ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 46−48).

21 вересня 2014 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, що належить позивачам.

02 жовтня 2014 року працівниками ЖЕК № 304 на письмову заяву ОСОБА_7 від 29 вересня 2014 року складено акт про залиття квартири позивачів. Залиття сталося з квартири АДРЕСА_2, у якій проживають відповідачі. У акті міститься перелік пошкоджень двох житлових кімнат, кухні, коридору, ванної та туалетної кімнат, а також дверей туалетної кімнати, ванної та житлової кімнат.

В акті вказано, що згідно з записами журналу аварійної служби на ОДС значиться заявка від 21 вересня 2014 року № 227332; причина залиття - тріщина у сифоні під ванною у квартирі АДРЕСА_2; аварійною службою надана консультація мешканцям квартири АДРЕСА_2 щодо виконання ремонту сантехнічного обладнання у квартирі, яка є їх власністю.

Акт підписали майстри технічних дільниць - ОСОБА_16, ОСОБА_17, майстер ремонтної групи - ОСОБА_18, начальник ЖЕК-304 - ОСОБА_19 з проставлянням печатки ЖЕК, мешканці квартири № 218 - ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та мешканець квартири № 259 - ОСОБА_20

Із висновку експерта від 31 травня 2016 року № 18555/15-43 вбачається, що вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 з урахуванням зносу опоряджувальних матеріалів на момент їх залиття становить 27 864 грн (а. с. 158).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Згідно зі ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріалами справи підтверджено завдання шкоди майну позивачів внаслідок залиття їх квартири з вини відповідачів, які неналежним чином виконували обов'язки щодо забезпечення належної експлуатації та утримання майна, що перебуває у їх власності, та ними не надано допустимих доказів, що шкоди завдано не з їх вини, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов у частині солідарного стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 27 864 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи у їх сукупності, суд зробив правильний висновок, що з урахуванням ступеня вини відповідачів, характеру завданих моральних страждань позивачам, виходячи із принципів розумності та справедливості, моральна шкода з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню у розмірі 3 000 грн.

Разом з тим з висновками суду про розподіл судових витрат колегія суддів погодитися не може.

У п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, висновок апеляційного суду про солідарне стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13, на користь ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 судових витрат у розмірі 6 986 грн 15 коп. не ґрунтується на законі.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду у частині розподілу судових витрат не може вважатися законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - ОСОБА_14 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року у частині розподілу судових витрат скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак