АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/278/16-ц Головуючий суддя І інстанції Клімова С.В.
Провадження № 22-ц/790/5772/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «визнання права власності»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації, Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Купянського управління юстиції в Харківській області, приватний нотаріус ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру в Купянському районі Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, -

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу № 1888 від 27 листопада 2013 року та № 1893 від 28 листопада 2013 року він є власником нежитлової адміністративної будівлі б/н, площею 2638,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Новоосинове.

Посилаючись на те, що відповідно до п. 1.1 договорів вищевказана будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, а згідно з довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл її за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем) станом на 01 січня 2015 року правовий статус земельної ділянки визначено у виді земель запасу державної форми власності, що унеможливлює реалізацію ним права на приватизацію цієї земельної ділянки, з урахуванням уточнених у березні 2016 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив встановити факт розташування нежитлової адміністративної будівлі б/н, загальною площею 2638,4 кв.м., за межами населеного пункту на території Курилівської сільської ради на земельній ділянці державної форми власності за адресою: Харківська обл., Купянський район, с. Новоосинове та визнати за ним право власності на вказану нежитлову адміністративну будівлю в цілому.

Представник Харківської обласної державної адміністрації проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність спору, оскільки право власності позивача на нерухоме майно, а також факт його розташування на земельній ділянці державної форми власності відповідачем визнається та не оспорюється.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення в судовому порядку факту знаходження нерухомого майна на земельній ділянці певної форми власності законом не передбачено, а право власності позивача на розташоване на цій земельній ділянці нерухоме майно не є порушеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку, визначений ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 256 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл її за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем), виданої Управлінням Держземагенства у Купянському районі Харківської області 09 лютого 2015 року, правовий статус земельної ділянки за межами населених пунктів на території Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області визначено у виді земель запасу державної форми власності.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановлення в судовому порядку факту розташування будівлі на земельній ділянці певної форми власності законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, на підставі договорів купівлі-продажу № 1888 від 27 листопада 2013 року та № 1893 від 28 листопада 2013 року позивач є власником нежитлової адміністративної будівлі б/н, площею 2638,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Новоосинове.

Право володіння, користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном відповідачем визнається, не оспорюється, документ, який засвідчує право власності позивачем не втрачено, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для захисту права власності позивача в судовому порядку.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді