Провадження по справі № 2/752/1694/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,

при секретарі Захаревської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №381/10/08-Ж від 24.03.2008 року та зобов'язання встановити відсоткову ставку у розмірі 14,25%, здійснити перерахунок заборгованості та надлишково сплачені грошові кошти направити на погашення заборгованості за тілом кредиту і відсотками; зобов'язати відповідача скасувати нараховані штрафні санкції і пеню.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №381/10/08-Ж, за яким йому було надано кредит у розмірі 665 175,00 гривень зі сплатою 14,25% річних терміном повернення до 23.03.2030 року. Зазначав, що з 31.07.2008 року ставку було збільшено до 20% річних в односторонньому порядку, а відтак відповідачем порушені умови кредитного договору.

Позивач в судове засідання не з'явився, попередньо подав заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України, підтримавши заявлені уточненні позовні вимоги з викладених у цивільному позові обставин та підстав /а.с.1-4/.

Представник відповідача не прибула в судове засідання, з попередньо наданих до суду письмових заперечень не визнала заявлені уточненні позовні вимоги та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /а.с.33-36/.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

З викладених у позовній заяві обставин, які з огляду на ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються сторонами судом встановлено, що 24.03.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №381/10/08-Ж, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 665 175,00 гривень зі сплатою 14,25% річних терміном повернення до 23.03.2030 року.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 09.03.2010 року змінено тип акціонерного товариства АКБ СР «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство та змінено найменування (назву) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк». Останній є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк» створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належали АКБ СР «Укрсоцбанк».

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст принципу свободи договору включає також вільний вияв волі особи на вступ у договірні відносини, право сторін за своєю угодою змінювати, розривати або продовжувати чинність укладеного ними договору, визначати способи забезпечення виконання договірних зобов'язань, а також форми (види) відповідальності за порушення договірних зобов'язань та порядок врегулювання спорів за договором тощо.

Згідно з ч. З ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст.207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають викопуватись, а момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору (п. 2.7), в разі зміни процентних ставок за користування кредитами на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом, надавши (надіславши) Позичальнику відповідний документ про внесення змін до цього Договору, не менш, як за десять робочих днів до дати застосування нового розміру процентів за користування Кредитом.

У разі згоди Позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування Кредитом він зобов'язаний до дати застосування їх нового розміру, вказаної у документі про внесення змін до цього Договору, надісланому Кредитором, підписати та повернути такий документ про внесення змін останньому.

Пунктом 2.7.2. кредитного договору передбачено, що у разі незгоди Позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування Кредитом, він зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дати застосування їх нового розміру, вказаної у документі про внесення змін до цього Договору, надісланого Кредитором, повернути Кредитору в повному обсязі свою заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену), а також погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору, в тому числі, але не виключно: Кредит, нараховані проценти за користування Кредитом, комісії, неустойку (пеню, штрафи), передбачені цим Договором.

Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Предметом доказування під час судового розгляду, згідно з ч.1 ст.179 ЦПК, є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем ані під час пред'явлення позову, ані в ході судового розгляду не надано жодних належних і допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Натомість, ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу Позивача направлено лист (копія додається), відповідно до якого банк, враховуючи підвищення облікової ставки Національного банку України (постанова Національного банку України від 21 квітня 2008 року № 107), зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, на підставі рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ "Укрсоцбанк" № 231 від 24.06.2008 року (витяг додається), а також у відповідності до умов Договору кредиту N 381/10/08-Ж від 24.03.2008 р. та вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомив про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту до 20 % річних з 3 1.07.2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, викопала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

При вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).?

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором прийнято банком 24.06.2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Таким чином, банк прийняв рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором відповідно до умов договору й до набрання чинності Законом, яким встановлено заборону збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, та про це повідомив позивачу відповідно до умов кредитного договору.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів, правових підстав для визнання недійсним підвищення відсоткової ставки, як і зобов'язання здійснення перерахунку за відсотковою ставкою 14,25 % річних не вбачається, а відтак в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст.5 Закону України «Судовий збір», яка містить вичерпний перелік осіб що звільненні від сплати судового збору, споживачі не звільняються від сплати судового збору, а відтак з огляду на положення ст.88 ЦПК України та принципів гуманності з ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір у сумі 551 грн 20к.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,213-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 551 грн 20к.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Сальникова