Справа № 308/9379/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю. О., Собослоя Г.Г.

при секретарі Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2004 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 22 жовтня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 01 серпня 2014 року змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був встановлений рішенням суду від 24 листопада 2004 року в 1/4 частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка вважає, що аліменти визначені судом в розмірі 800 грн. підлягають збільшенню у звязку із значною зміною (покращенням) матеріального становища відповідача.

Зазначає, що за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на квартиру, розташовану за адресою: м. Ужгород, вул. Молодіжна, 4/7 та домоволодіння житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,1097 га.

У звязку з цим, просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісяця, до досягнення нею повноліття, з дотриманням вимог про індексацію грошових доходів населення, починаючи стягнення з 04 серпня 2015 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за відповідачем ОСОБА_2 визнано в порядку спадкування право власності на квартиру та домоволодіння житловий будинок з надвірними спорудами. Крім того, відповідач отримав за заниженою ціною автомобіль. Позивачка вважає, що дані обставини є підставою для збільшення розміру аліментів, так як матеріальний стан відповідача значно покращився. Також зазначає, що станом на сьогодні в Україні відсутній спеціальний закон щодо індексації аліментів, однак, є норма ч. 2 ст. 184 СК України, яка на думку позивачки надає їй «законне сподівання» на їх індексацію відповідно до закону.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 в інтересах відповідача ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити з мотивів, викладених у запереченні, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що з дати останньої зміни розміру аліментів матеріальний стан відповідача не змінився в кращу сторону. Право власності у відповідача на спадкове майно виникло з часу відкриття спадщини, а саме, з 2009 року, тобто до останньої зміни розміру стягуваних аліментів у розмірі 800, 00 грн. з 01 серпня 2014 року.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в підтвердження покращення матеріального стану ОСОБА_2 не надано суду докази про отримання в порядку спадкування у власність відповідачем квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Молодіжна, 4/7, з обґрунтуванням яким чином це впливає на покращення його матеріального стану.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 14 березня 2013 року було розірвано (а. с. 5).

За час даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_2 Лівія Володимирівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії І ФМ №125100 від 10.05.2002 року) (а. с. 7).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2004 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 22 жовтня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 01 серпня 2014 року змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який був встановлений рішенням суду від 24 листопада 2004 року в 1/4 частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка-апелянтка зазначає, що матеріальний стан ОСОБА_2 покращився, а саме, за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування на квартиру, розташовану за адресою: м. Ужгород, вул. Молодіжна, 4/7 та домоволодіння житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,1097 га., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 липня 2014 року.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що виникнення у спадкоємця права на спадщину само по собі не може вважатися значним покращенням його матеріального стану, а відтак, слугувати підставою для збільшення розміру аліментів, встановленого судовим рішенням.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст.181 СК України ).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції вірно взято до уваги те, що матеріальний стан відповідача жодним чином не покращився, з моменту останньої зміни розміру аліментів.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: