АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 647/1071/16-ц Головуючий в І інстанції: Миргород В.С.
Номер провадження 22ц - 791/1861/2016 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Бугрика В.В.,

суддів: Полікарпової О.М..,

Семиженка Г.В.,

секретаря Прушинської О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 05 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з зазначеним позовом в якому свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.08.2005 року придбала на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1. У даному житловому будинку з 08.10.2004 року зареєстрований та проживає ОСОБА_4 Після придбання нею домоволодіння вона та відповідач по справі почали спільно проживати, як чоловік та жінка. У 2012 році їх взаємовідносини були припинені з підстав образ, побоїв та принижень з боку відповідача. Оскільки її непокоять фінансові обтяження, які вона зазнає внаслідок оплати комунальних послуг, труднощів при оформленні субсидій, звернення до відповідача щодо звільнення ним будинку та заходи впливу та попередження, що застосували працівники міліції до відповідача, змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Просила суд усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідача з житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення.

Рішенням суду в задоволені позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши учасників процесу, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2005 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-10). З домової книги вбачається, що у зв'язку з обміном домової книги у спірному домоволодінні зареєстровані з 22.07.2008 року позивачка та відповідач по справі ( а.с.12-14). Відповідач є співмешканцем позивачки та вселився до спірного будинку до оформлення своїх прав на будинок позивачки. За згодою позивачки продовжував проживати у даному будинку і відповідно набув права та обов'язкі, передбачені ст.156 ЖК України, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у ч.2 ст.64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Підстави виселення членів сім'ї власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України. Зокрема, виселення відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника проводиться без надання іншого жилого приміщення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в п.17 зазначено, що під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи ленів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно недоведеності факту порушення відповідачем правил співжиття з урахуванням вимог ст. 116 ЖК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому не можуть бути прийняті до уваги, як значимі і апеляційну скаргу слід відхилити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 05 липня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з цього дня безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий В.В. Бугрик

Судді: О.М. Полікарпова

Г.В. Семиженко