Справа № 350/108/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1913/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про продовження строку на прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 04 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про продовження строку на прийняття спадщини, мотивуючи позов тим, що він народився у сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Крім нього, у батьків було ще двоє дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Позивач та його сестра ОСОБА_6 виїхали на постійне проживання у Російську Федерацію і з 1980 року він проживає у АДРЕСА_2 Останній раз він приїжджав в Україну, коли його батько був живий. Про смерть свого батька він дізнався вкінці 2015 року від сестри ОСОБА_3, як і про поділ спадкового майна. Для оформлення права на спадщину, його представник за його нотаріально посвідченим дорученням, звернувся до нотаріальної контори щодо видачі на прізвище ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус листом від 22 січня 2016 року відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії, мотивуючи відмову тим, що відсутній факт прийняття спадщини після смерті батька, а також і те, що вже видане свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Крім того, йому роз'яснено необхідність продовжити строк для прийняття спадщини у судовому порядку.

З урахуванням того, що позивач не мав можливості прийняти спадщину після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки на той час проживав у Російській Федерації та не міг подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини по місцю її відкриття, просив визнати причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини поважними та продовжити йому строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, в 1985 році він одружився і переїхав на постійне місце проживання в АДРЕСА_2 де проживає і тепер. Про смерть батька йому було відомо. Після смерті батька приїжджав кілька разів, перший раз приблизно десь через 6-7 років, потім другий раз через 4-5 років. Йому не було відомо, що майно батька поділено. Інформацію про поділ спадкового майна він отримав в червні 2015 року від сестри ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 у вересні місяці 2015 року. Також зауважує, що з отриманого рішення суду від 04 серпня 2016 року видно, що суд прийняв рішення на користь вдповідачів, відмовивши йому в позові, мотивуючи тим, що ним не доведено в суді, що позивач мав знати про поділ майна і офіційно відмовився від прийняття спадщини, та як суд направив йому листа в якому повідомляв про його право звернутись в суд про продовження строку для прийняття спадщини, але даного повідомлення він не отримував і жодних повідомлень пошти не підписував.

Просив рішення суду скасувати та продовжити строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7, так як строк був пропущений з поважних причин, незнання закону та інших обставин.

Вислухавши представника апелянта ОСОБА_2, який одночасно діє і в інтересах відповідачки ОСОБА_3, саму відповідачку ОСОБА_3, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, за приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 548, 549, 550 ЦК УРСР 1963 року, встановивши, що позивач, знаючи про смерть спадкодавця ОСОБА_7, не прийняв спадщину, не зазначив поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, дійшов висновку про відсутність поважних причин для продовження строку на прийняття спадщини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис № 6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2015 року.(а.с.3).

Із свідоцтва про народження позивача вбачається, що померлий ОСОБА_7 був його батьком. (а.с.4).

Місце проживання позивача ОСОБА_4 зареєстровано в АДРЕСА_2 з 19.07.1998 року, про що свідчать відомості, наявні у паспорті, виданому на його ім'я. (а.с.7,12).

20 липня 2000 року позивач взятий на облік в інспекції МПС Росії по м. Камишин, що підтверджується копією свідоцтва про взяття на облік в податковому органі фізичної особи по місцю проживання на території Російської Федерації (а.с.5, 6).

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право власності на спадщину за законом іншим спадкоємцям, що підтверджується копією листа нотаріуса № 39/02-14 від 22 січня 2016 року, виданого ОСОБА_2, як представнику позивача. (а. с. 16).

За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У абзаці 2 та 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У статті 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Виходячи із змісту ч. 1 та 2 ст. 549 ЦК України для визнання факту прийняття спадкоємцем спадщини необхідне було вчинення однієї з наступних дій: фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

В силу ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з дня його смерті відкрилася спадщина. З цього дня і на протязі шести місяців позивач повинен був вчинити одну з дій, яка б свідчила про прийняття спадщини: фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У судовому засіданні представником апелянта визнається, що апелянту було відомо про смерть батька з дня його смерті, за його розпорядженням його дружина пересилала кошти на похорони батька, сам апелянт не мав можливості прибути на похорони через віддаленість його місця знаходження у зв'язку з трудовими відносинами (знаходився в м. Уренгої в Російській Федерації) від місця проживання його батьків. Також визнає, що після смерті батька два рази приїздив в Україну в смт. Рожнятів Івано-Франківської області.

Оскільки спадщина відкрилася і строк на її прийняття закінчився до вступу у дію ЦК України, то суд вірно застосував до спірних правовідносин норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1984 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Позивач ОСОБА_4 не навів поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Оскільки він був обізнаний про день відкриття спадщини (день смерті спадкодавця), не маючи можливості фактично вступити в управління та володіння спадковим майном через віддаленість свого місця знаходження, позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, скориставшись послугами поштового зв'язку або через представника. Про те, що йому були створені будь-які перешкоди у поданні такої заяви жодних доказів матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що його право на продовження строку для прийняття спадщини пов'язане із задоволенням позову ОСОБА_6 про встановлення нею факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину по закону та визнання права власності на спадкове майно, не заслуговують на увагу, оскільки рішеннями суду у зазначеній справі не встановлені будь-які факти, які б свідчили про вчинення дій ОСОБА_4, направлених на прийняття спадщини.

Неналежне повідомлення його судом про розгляд цієї справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину по закону, визнання права власності на майно та реальний його розподіл та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення нею факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину по закону та визнання права власності на спадкове майно не має жодного значення для вирішення спору про продовження строку для прийняття спадщини позивачем.

Посилання позивача про те, що він не був обізнаний у галузі права, що стало перешкодою для подачі заяви про прийняття спадщини не є поважною причиною пропуску строку на подання такої заяви.

За таких обставин, суд вірно дійшов висновку, що пропущений строк для прийняття спадщини продовженню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість зміни або скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк