Справа № 498/878/16-ц
Номер провадження 2/498/279/16
12 вересня 2016 року смт. Велика Михайлівка
Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді Рімашевської О.В.,
За участю секретаря судового засідання Правда Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. В.Михайлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у звязку з простроченням грошового зобовязання, -
14.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про стягнення коштів у звязку з простроченням грошового зобовязання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням суду від 15.11.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто борг в сумі 1800 грн., судовий збір у розмірі 51 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Всього на користь позивача було стягнуто 1971 грн. Рішенням суду від 08.04.2015 року з відповідача на користь позивача були стягнуті грошові кошти у зв»язку із простроченням грошового зобов»язання в сумі 2646,46 грн. Позивач вказує, що до теперішнього часу рішення суду не виконане, у зв»язку з чим у нього виникли підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, передбачених ст.. 625 ЦК України за час прострочення грошового зобов»язання. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3488,03 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу та 148,25 грн. 3% річних за користування кредитними коштами.
У судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про дату розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції за адресою реєстрації, судові виклики отримував, що підтверджено поштовими повідомленнями; причин неявки суду не повідомляв; заяв про розгляд справи за його відсутністю відповідач до суду не надавав.
Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши надані докази, проаналізувавши матеріали справи та дав оцінку в їх сукупності, вважає, заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи с наступного.
15 листопада 2010 року Великомихайлівським районним судом Одеської області було винесено рішення, справа № 2/525/10 -ц, згідно якого суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1800,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.
На підставі винесеного рішення суду, яке набрало законної сили, 07 червня 2011 року позивачем було отримано виконавчі листи, які він надав до відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області для примусового виконання. Відділом державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження.
08.04.2015 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання зобов»язання в розмірі 826,30 грн. та три відсотки річних на суму простроченого зобов»язання 1971 грн. в розмірі 177,39 грн. Також стягнуті відсотки за користування грошовими коштами.
Згідно з Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.05.2016 року, рішення суду від 15.11.2010 року до теперішнього часу не виконане, у зв»язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення.
Таким чином суд вважає встановленим, що між сторонами існували договірні відносини, свої обов»язки до договору позики відповідач не виконав, суму боргу з відповідача на користь позивача було стягнуто рішенням суду, до теперішнього часу рішення суду не виконано. Відповідач продовжує користуватись коштами, які належать позивачу, у зв»язку з чим позивачем заявлені вимоги про стягнення сум, передбачених ст.. 625 ЦК України.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604 609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Зобовязання позичальника, а це сума позики й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобовязання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання, що зазначено в ст.599 ЦК України та в правовій позиції Верховного Суду України.
В ухвалі Верховного Суду України від 12 березня 2009 року зазначено, що зобовязання припиняються лише належним виконанням, а ухвалення рішення про стягнення боргу, яке не виконане, і відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності його реального виконання боржником не припиняє позикові договірні правовідносини сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання зобовязання.
Згідно з нормами ЦК України, що стосуються позикових правовідносин, позикодавець (кредитор) має право стягнути з позичальника (боржника), крім самої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, такі види процентів:
1) проценти за користування позикою в розмірі, встановленому у договорі, а якщо він не встановлений, то розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.І ст.1048 ЦК України);
2) три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов»язання, а також три проценти річних від простроченої суми.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідач прострочив грошове зобов»язання. За період прострочення виконання зобов»язання до квітня 2015 року санкційні нарахування стягнуті рішенням суду від 08.04.2015 року, тому в даному позові заявлені вимоги про стягнення санкційних коштів, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з квітня 2015 року по липень 2016 року.
Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд не визнає їх правильність, оскільки при визначенні суми грошових санкцій в якості боргового зобов»язання прийнята сума не в розмірі суми заборгованості 1971 грн., а в розмірі санкційних стягнень, стягнутих рішенням суду від 08.04.2015 року в сумі 2646,46 грн. З даними розрахунками позивача суд не може погодитись, оскільки на суму санкцій санкційні стягнення нараховуватись не можуть, це не відповідає принципам цивільного права.
Суд вважає необхідним зробити власний розрахунок суми, яка має бути нарахована у зв»язку з невиконанням боржником грошового зобов»язання: інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 1971 грн. за період з квітня 2015 року по липень 2016 року становять: 1971 грн. (невиконане грошове зобов»язання) х1,318 (індекс інфляції за період невиконання зобов»язання) = 2597,78 грн. Розмір 3% річних за користування найомними коштами в сумі 1971 грн. становить: 83,76 грн. із розрахунку: 1971 грн. (сума боргу) х0,25% (розмір процентів за 1 місяць) х17 місяців прострочення зобов»язання.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання грошового зобов»язання задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних нарахувань та 3% річних за невиконання грошового зобов»язання за період з квітня 2015 року по липень 2016 року в розмірі 2681,54 грн., з яких : три процента річних за користування коштами у розмірі 83,76 грн.; інфляційні нарахування з суми боргу за період з квітня 2015 року по липень 2016 року у розмірі 2597,78 грн.
Оскільки позивач, як інвалід другої групи, звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.. 88 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209,212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.625, 640, 1046-1050 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов»язання, стягнутого за рішенням суду від 15.11.2010 року за період з квітня 2015 року по липень 2016 року, виходячи із суми боргу в розмірі 1971 грн. в сумі 2681,54 грн.(дві тисячі шістсот вісімдесят одна гривня 54 копійки) , з яких: інфляційні нарахування на суму боргу 2597,78 грн., 3% річних за користування коштами за час прострочення зобов»язання 83,76 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Копію заочного рішення надіслати ОСОБА_2 не пізніше трьох днів з дня його проголошення рекомендованою кореспонденцією.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в Апеляційному суді Одеської області через Великомихайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рімашевська