СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/424/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_2, посвідченого 13.01.2012 року державним нотаріусом 12 КДНК, зареєстрований в реєстрі за №3-56, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 13.01.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом 12 КДНК, зареєстрований за №3-56, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідачу квартиру за АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язалась довічно утримувати позивача належним доглядом та грошовими коштами. Проте, відповідач зобов'язання за договором не виконує, лише раз на місяць навідує позивача, необхідними медикаментами не забезпечує, продуктів харчування, які приносить ОСОБА_2 вистачає лише на 3-4 дні.

Позивач і її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначали, що ОСОБА_1 відмовилися від утримання зі сторони ОСОБА_2, а тому в майбутньому неможливо виконувати умови договору.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_2 належним чином виконує умови договору, а тому відсутні підстави для розірвання договору довічного утримання.

Представник 12 КДНК в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, працює поваром в ресторані «Чачапурі», надала наступні свідчення. Свідок стверджує, що проживала у ОСОБА_1 з 04.03.2012 року по 05.04.2015 року, першого разу ОСОБА_2 з'явилася до позивача 17.10.2012 року, а до цієї дати лише телефонувала. Зазначає, що відповідач приїжджала до ОСОБА_1 з продуктами лише 1 раз на місяць, щоб забрати пенсію останньої. Коли першого разу захворіла ОСОБА_1 відповідач не надавала їй коштів на медичні препарати. Свідок стверджує, що лише вона прала і готувала для ОСОБА_1, також вона оплачувала комунальні послуги, але в квитанціях зазначала ОСОБА_2

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, безробітній, дав наступні свідчення. З лютого по кінець квітня 2012 року свідок проживав у позивача, в цей період ОСОБА_2 приїжджала до ОСОБА_1, давала їй кошти, майже щодня приносила продукти, надала позивачці телевізор, антену. Свідок стверджує, що ОСОБА_1 розповідала йому як їй допомагає відповідач, вона ніколи не скаржилася на ОСОБА_2 та завжди була нею задоволена. Також свідок повідомив, що ОСОБА_2 забирала з квартири позивача постіль і прала її, а квартиру прибирала сестра свідка, за що відповідач платила їй по 150 грн.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 пенсіонер, повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та часто відвідувала її, була свідком того, як ОСОБА_2 забезпечувала позивача, приносила овочі, м'ясо, торти і т.д., свідок сказав, що «у ОСОБА_8 завжди було повно на столі». Коли ОСОБА_2 їхала до США, вона платила свідку, щоб та доглядала за позивачем. Стверджує, що ОСОБА_2 оплачувала лікарів, оплачувала картоплю, яку свідок приносила ОСОБА_1, надавала позивачу речі, кошти, приходила до неї 2 рази на тиждень і приносила продукти. Свідок вважає, що ОСОБА_1 була добре забезпечена продуктами. Свідок прала штори, тюль, простирадла, речі ОСОБА_1, а відповідач оплачувала це. Останнім часом ОСОБА_1 не пускає ОСОБА_2 до квартири.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою:АДРЕСА_7, проживає за адресою: АДРЕСА_6, працює старшим поваром в кафе «Самобранка», надала наступні свідчення. З березня по жовтень 2015 року свідок проживала у ОСОБА_1, в цей період ОСОБА_2 приносила позивачу продукти, доглядала її, передавала продукти через неї (через свідка), оскільки з квітня ОСОБА_1 не хотіла приймати продукти від ОСОБА_2 Стверджує, що ОСОБА_9 налаштовувала ОСОБА_1 проти ОСОБА_2, говорила, щоб вони не спілкувалися, спонукала до розірвання договору, коли поштою надходили кошти на адресу позивача, спонукала її не отримувати їх. Вважає, що ОСОБА_1 не пускає ОСОБА_2 до квартири саме через ОСОБА_9. Свідок стверджує, що ОСОБА_2 кожного тижня відвідувала ОСОБА_1, іноді двічі-тричі на тиждень, приносила їжу, фрукти, давала кошти, оплачувала комунальні послуги, через свідка передавалися кошти у сумі 1 000 грн. Починаючи з літа по жовтень 2015 року ОСОБА_2 передавала продукти ОСОБА_1 через свідка.

Свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, пенсіонер, повідомила, що вона добре знає ОСОБА_1, з якою познайомилася в 2011 році в лікарні. ОСОБА_2 відвідувала ОСОБА_1 в лікарні, приносила продукти, гроші на медикаменти, двічі бачила, як ОСОБА_2 надавала ОСОБА_1 по 500 грн. У вересні-жовтні 2012 року відповідач декілька разів (разів 3) просила свідка передати ОСОБА_1 продукти. Свідок стверджує, що позивач ніколи не скаржилася на невиконання ОСОБА_2 умов договору, а навпаки була задоволена, що ОСОБА_2 опікується нею. ОСОБА_1 розповідала свідку, що пів року проживала у відповідача. Після виникнення між сторонами справи конфлікту ОСОБА_2 передавала ОСОБА_1 продукти через свідка і сусідку.

В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом 12 КДНК, зареєстрований в реєстрі за номером №3-56 (т. 1 а. с. 47), відповідно до п. 1 якого позивач передає у власність відповідача належну їй на праві особистої власності квартиру за АДРЕСА_1. Вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2001 за реєстром №5740, зареєстрованого в БТІ 30.11.2001 (п. 2 договору).

Пунктом 5 договору зазначено, що ОСОБА_2 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечуючи її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом та необхідною допомогою, грошова оцінка яких складає 1 000,00 грн. готівкою щомісяця. В разі інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнта індексації прибутків населення.

17.05.2015 року позивач звернулась до Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про те, що ОСОБА_2 забрала її документи та не бажає їх повертати. Додатково позивач пояснила, що відповідач не виконує зобов'язання за договором довічного утримання, не забезпечує її необхідними продуктами та медикаментами, не сплачує комунальні послуги, забрала її паспорт та не бажає його повертати. Наведені обставини встановлені висновком дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.06.2015 року (а. с. 6). Подібні за змістом висновки датовані 17.08.2015 року, 03.09.2015 року, 11.05.2015 року (т. 1. а. с. 31-33).

На спростування вказаних у позовній заяві обставин відповідач надала розписки ОСОБА_1 про виконання умов договору, в яких зазначається про належне виконання умов договору з 01.11.2011 року по 01.05.2015 року (т. 1 а. с. 66-78, 133, 135). Відповідач пояснила, що позивач сама вирішила написати розписки з листопада 2011 року, оскільки фактично допомога їй надавалася з вказаної дати.

В підтвердження надання ОСОБА_1 продуктів надані розписки (т. 1 а. с. 80-132) та чеки, на багатьох з яких є підписи позивача про їх оплачу ОСОБА_2 (т. 2 а. с. 29-31, 69-77, 111-116, 165-172). Також в матеріалах справи містяться чеки з УДПЗЗ «Укрпошта» про надсилання відповідачем коштів на адресу позивача (а. с. 173)

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивач стверджує, що відповідач не виконує умов договору довічного утримання, не забезпечує її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом та необхідною допомогою.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Позивач посилається на невиконання відповідачем (набувачем) своїх обов'язків за договором, а тому, враховуючи приписи ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 повинна довести суду вказані обставини і підтвердити їх належними доказами. Проте, в порушення вказаних процесуальних норм, позивач не надає належних і допустимих доказів невиконання відповідачем обов'язків за договором довічного утримання, свідчення єдиного свідка ОСОБА_3, яка підтверджує пояснення позивача, спростовуються поясненнями 4 інших свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та матеріалами справи. Будь-яких інших доказів (окрім пояснень свідка ОСОБА_3) позивач не надає.

Натомість надані відповідачем докази, а саме: розписки ОСОБА_1 про виконання умов договору, розписки про отримання продуктів та харчів, чеки, на багатьох з яких є підписи позивача про їх оплачу ОСОБА_2, чеки з УДПЗЗ «Укрпошта» про надсилання відповідачем коштів на адресу позивача, а також свідчення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю спростовують викладені в позовній заяві обставини щодо виконання умов договору довічного утримання.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для розірвання договору довічного утримання, що передбачені ст. 755 ЦК України.

Посилання на те, що ОСОБА_1 відмовилися від утримання зі сторони ОСОБА_2, а тому в майбутньому неможливо виконувати умови договору не можуть бути підставою для розірвання договору довічного утримання з огляду на наступне.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір довічного утримання. З квітня 2015 року позивачка ухиляється від спілкування з відповідачем, не приймає від неї їжу та іншу допомогу. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами (чеки з УДПЗЗ «Укрпошта» про надсилання відповідачем коштів на адресу позивача) та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Отже, позивач відмовляється приймати допомогу ОСОБА_2, чим перешкоджає останній виконувати зобов'язання за договором, тобто в односторонньому порядку відмовилася від договору довічного утримання.

Проте, одностороння відмова відчужувача від договору довічного утримання в силу положень ст. 755 ЦК України не є підставою для його розірвання, а тому дана обставина не є підставою для задоволення позову.

Також необхідно звернути увагу на те, що позивач просить розірвати договір довічного утримання від 13.01.2012 року, проте між сторонами договір укладено 30.01.2012 року, що також є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 525, 744, 755 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.02.2016 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ