АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6535/15-ц 22-ц/774/1721/К/16
Справа № 215/6535/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1721/К/16 Мельник Ю.П.
Категорія - 26 (ІII) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря: Чубіної А.В.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Доценко Тетяни Юріївни;

позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівнГЗК») і просила стягнути на свою користь 220000 грн. з ВАТ «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю чоловіка.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що з травня 1968 року по жовтень 2003 року її чоловік - ОСОБА_4 працював на різних посадах в структурних підрозділах ПАТ «ПівнГЗК».

Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього пиловий бронхіт першої - другої стадії з бронхообструктивним синдромом, емфізему легень першої - другої стадії, ДН - другого ступеню, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням.

Відповідно до п.15 Акту розслідування професійного захворювання № 3 від 02 лютого 2004 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 було визнано його роботу впродовж 29 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК, зокрема: - пилу з вмістом вільного SiO2 від 19% до 70% в концентрації від 2,5 мг/м3 до 3.2 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3.

- пилу з вмістом вільного SiO2 від 19% до 70% в концентрації від 5,0 мг/м3 до 10.2 мг/м3 при ГДК 4,0мг/м3.

Вину підприємства у виникненні у ОСОБА_4 професійного захворювання встановлено п. 19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи адміністрація відповідача не виконувала норми і правила охорони праці на підприємстві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Довідкою розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико - соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної ради» серії АА № 0000017 від 19,06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленним йому за життя професійними захворюваннями.

Смертю чоловіка їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона втратила рідну їй людину, з яким прожила у шлюбі 43 роки. Смерть чоловіка призвела до того, що вона постійно перебуває у напруженому психічному стані., адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила її корінним чином змінити своє життя, адже станом на теперішній час вона, як пенсіонер за віком, змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні потреби завдають їй додаткових моральних страждань.

На підставі наведеного просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням суду від 07.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ВАТ «ПівнГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1800 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Крім того апелянт вважає, що судом невірно визначено розмір судового збору та стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір як за позов майнового характеру, в той час як позов ОСОБА_6 є позовом немайнового характеру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дружиною померлого ОСОБА_4 - а.с.3.

Сторонами не оспорюються ті факти, що дійсно в період з травня 1968 року по жовтень 2003 року чоловік позивача - ОСОБА_4 працював на різних посадах в структурних підрозділах Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат».

Працюючи у шкідливих умовах праці, у ОСОБА_4 виникло професійне захворювання - пиловий бронхіт першої - другої стадії з бронхообструктивним синдромом, емфізема легень першої - другої стадії, ДН - другого ступеню. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.02.2004 року, причиною виникнення професійного захворювання стала робота впродовж 29 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер - а.с.4.

Згідно довідки МСЕК серії АА-03 № 0000017 від 19.06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті чоловіка позивача ОСОБА_4 з, встановленим йому за життя професійним захворюванням - а.с.6..

У зв'язку із смертю чоловіка ОСОБА_4, яка стала в результаті отриманого ним професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків, позивачу ОСОБА_3, як його жінці завдано моральної шкоди, бо вона втратили рідну та близьку людину, залишилася без його матеріальної та моральної підтримки. Смерть чоловіка змусила її корінним чином змінити своє життя, адже станом на теперішній час вона, як пенсіонер за віком, змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні потреби завдають їй додаткових моральних страждань.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст.ст.1167, 1168 ЦК України та відшкодування позивачу, у зв'язку зі смертю її чоловіка від професійного захворювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам ( усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці": роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Згідно довідки розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико - соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної ради» серії АА № 0000017 від 19,06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленим йому за життя професійними захворюваннями.

Виходячи з викладеного, доводи ПрАТ ««ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу в результаті смерті її чоловіка від професійного захворювання, колегія суддів до уваги не приймає.

Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що: позивач зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; вона позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки чоловіка у подальшому своєму житті.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без повного урахування конкретних обставин по справі, термін праці позивача на підприємстві відповідача, довго тривалістю професійного захворювання померлого, з урахуванням істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду, відповідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 180000 грн. до 80000 грн.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», зменшенню підлягає судовий збір стягнутий з відповідача на користь держави з 1800 грн. до 551 грн. 20 коп., виходячи з того, що позов ОСОБА_3 є позовом немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3, зменшивши його з 180000 грн. до 80000 (вісімдесят тисяч) грн.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2016 року змінити в частині розміру судового збору стягнутого з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави, зменшивши його з 1800 грн. до 551 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: