ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання дій банку незаконними, стягнення депозитного вкладу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 липня 2008 року між ним та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір № 0150/00039171 про відкриття банківського (карткового) рахунку та платіжної кратки, відповідно до умов якого банк відкрив на його ім'я рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Універсальний» із можливістю активації депозитного рахунку № НОМЕР_2 на умовах тарифного пакету «Ощадний», поповнення депозитного рахунку з основного рахунку, доступу до усіх рахунків за допомогою картки типу Visa Elektron та активації інших рахунків. У листопаді його повідомили про введення депозитного рахунка на умовах тарифного пакету «Капіталіст», можливість його активації за телефоном гарячої лінії, підвищення процентної ставки у гривнях до 20 % річних, термін 120 місяців та щомісячне нарахування процентів. 02 грудня 2008 року йому було відкрито депозитний вклад «Капіталіст» у національній валюті у розмірі 3 000 грн строком на 120 місяців із процентною ставкою 20 % річних. Проте, ПАТ «Укрсоцбанк» постійно нараховував відсотки у меншому розмірі, ніж визначено умовами депозитної програми та заблокував доступ до депозитного рахунку «Капіталіст» з картки, а наприкінці 2013 року сума щомісячних процентів істотно зменшилася, у зв'язку із чим 26 грудня 2013 року він звернувся до Донецької філії ПАТ «Укрсоцбанк» і 27 січня 2014 року отримав лист управління Національного банку України в Донецький області про зменшення ПАТ «Укрсоцбанк» процентної ставки за картковим депозитом «Капіталіст» з 20 % до 15 % річних. Того ж дня він звернувся до Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» із вимогою розірвати договір № 0150/00039171 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки, провести перерахунок процентів та остаточний розрахунок (повернути суму депозитного вкладу у розмірі 3 000 грн). Проте вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нанадання йому інформації про «Правила здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) депозитними рахунками»; про зменшення процентної ставки за чинними картковими депозитами «Капіталіст» шляхом розміщення оголошення на інформаційному стенді приміщення Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» та у виписці; про зміну умов договору щодо тарифного пакету, стягнення непередбачуваних тарифним пакетом комісій за отримання готівки в касі та запит інформації про залишок коштів на рахунку; щодо залишення без розгляду його заяви про розірвання договору № 0150/00039171, проведення перерахунку процентів й остаточного розрахунку (повернення депозитного вкладу у розмірі 3 000 грн та інших коштів з усіх рахунків) у ПАТ «Укрсоцбанк». Також позивач просив зупинити дію договору від 19 липня 2008 року № 01150/00039171; стягнути на його користь з ПАТ «Укрсоцбанк» 3 000 грн, внесених в якості депозитного вкладу та інших грошових коштів з рахунків у ПАТ «Укрсоцбанк» і моральну шкоду в розмірі 3 000 грн; зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» перерахувати проценти за чинним картковим депозитом «Капіталіст» із розрахунку 20 % річних та виплати їх з урахуванням реально нарахованих та виплачених сум з урахуванням встановленого індексу інфляції від суми боргу за весь час прострочення з проведенням капіталізації процентів з 28 вересня 2013 року, повернути грошові кошти, які незаконно стягнуто банком як комісію за: річне обслуговування, щомісячне обслуговування, зарахування на рахунок грошового забезпечення, отримання готівки в касі банку, запит інформації про залишок коштів на рахунку. Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з ПАТ «Укрсоцбанк» пеню у розмірі 10 % від коштів, які перебувають на рахунках, відкритих на його ім'я в ПАТ «Укрсоцбанк» за період з 27 січня 2014 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» на ім'я ОСОБА_1 було відкрито рахунки «Капіталіст», «Яскравий», «Бюджетний» та «Активний», на які зараховуються вклади (а. с. 3, 14, 53-57).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено існування договірних відносин із ПАТ «Укрсоцбанк» і внесення ним коштів на депозитні рахунки, тому вимоги про застосування наслідків порушення зобов'язання, передбачених ст. ст. 23 та 611 ЦК України безпідставні й задоволенню не підлягають.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються із нормами процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пунктом10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі - Інструкція № 337).

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, п. п. 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-997цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір та відмовляючи у позові, суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до положень ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставин додержання письмової форми договору банківського вкладу, а також не надано відповідного за змістом та формою вимогам, які передбачені п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, документа про внесення коштів до каси банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, висновків апеляційного суду не спростовують і не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик