Дата документу 05.12.2016
Справа № 320/1666/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року. м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пономаренко Л.Е.,

при секретарі Воробйовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області заяву ОСОБА_1 про розяснення судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з заявою, в якій просить розяснити чи є результативна частина ухвали суду від 29.04.2015 по справі №320/1666/15-ц такою, що вирішила питання розподілу спадкового майна.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилась, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання позивач по справі ОСОБА_2 не зявилась, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить заяву ОСОБА_1 задовольнити.

У звязку з неявкою сторін відповідно до ст.. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Мелітопольська державна нотаріальна контора про визнання права власності та оголошення особи померлою.

Спір між сторонами виник з приводу поділу спадкового майна. Так, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникло право спільної сумісної власності на житловий будинок №26 по вул. С.Лазо в м. Мелітополь. Після смерті ОСОБА_3Г 12.08.1969 відкрилася спадщина, що складалася з ? частини будинку, яка була успадкована дружиною ОСОБА_4, дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, однак належним образом не оформлена. 26.01.2005 померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з 6/10 часток житлового будинку, яку прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_2, однак належним образом не оформили, ОСОБА_6 нотаріально відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2.

30.01.2014 помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з 3/10 частин житлового будинку, яку прийняла ОСОБА_2.

Таким чином, на день звернення з позовом долі в житловому будинку були визначені наступним чином: ОСОБА_2 8/10 часток, ОСОБА_6 1/10 частка, ОСОБА_7 1/10 частка. При цьому право власності на житловий будинок залишався зареєстрованим за ОСОБА_3.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 29.04.2015 було затверджено укладену між сторонами мирову угоду: право власності ОСОБА_2 на 8/10 часток житлового будинку №26 по вул.. Сергія Лазо в м. Мелітополь припинено, визнано за ОСОБА_1 (ОСОБА_2) право власності на 9/10 часток житлового будинку №26 по вул.. Сергія Лазо в м. Мелітополь. Тобто, між сестрами відбувся розподіл спадкового майна, 1/10 частка ОСОБА_7 залишилась незмінною.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухому майно від 27.07.2016 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на 9/10 часток житлового будинку №26 по вул.. Сергія Лазо в м. Мелітополь. Підставою для відмови зазначено те, що право власності на будинок в цілому зареєстрований за ОСОБА_3.

У звязку з цим заявниця і просить розяснити, що цей будинок, який зареєстровано за померлим ОСОБА_3 увійшов до складу спадщини і розподілився між спадкоємцями.

Судом встановлено, що розгляд даної справи був закінчений шляхом затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами. Відповідно до ст.. 175 ЦПК України, суд при затвердженні мирової угоди перевіряє її законність та чи не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб.

Ухвала суду по даній справі про затвердження мирової угоди від 29.04.2015 набрала чинності 05 травня 2015 року.

Відповідно до ст.. 14 ЦПК України рішення судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, в тому числі й службовими особами, тягне за собою кримінальну відповідальність.

Окрім того, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів розглядає Міністерство юстиції України.

Дійсно, відповідно до ст.. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

В цьому переліку відсутні повноваження державного реєстратора зясовувати правомірність прийнятого судового рішення, воно для реєстратора повинно бути обовязковим та не може біти підставою для відмови в реєстрації права власності.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України розяснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й розяснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в розясненні рішення.

Як вбачається з тексту ухвали Мелітопольського міськрайонного суду воно є чітким, цілком зрозумілим та не потребує розяснення. У випадку незгоди з прийнятими державними реєстраторами рішеннями особи можуть оскаржити такі дії до вищестоящого органу, до суду, а також звернутись до правоохоронних органів.

Керуючись ст.221 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення судового рішення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Е.Пономаренко