Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/148/16-ц
Провадження № 2/553/304/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.12.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Чистик І.О.,

при секретарі - Коломієць А.О., Модіної В.В.,

з участю позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: гаражний кооператив «Мотор», про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. У позовній заяві посилавсяна те, що під час шлюбу з відповідачем вони придбли автомобіль марки «Gelly CK-2», холодильник, холодильну камеру, соковижималку, просив вказане майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля, соковижималку, холодильну камеру, а у власності відповідача залишити холодильник (том 1 а.с. 3-5). 20.04.2016 року ОСОБА_1 змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість 1/2 частини автомобіля марки «Gelly CK-2» в сумі 60430 грн., визнати за ним право власності на холодильну камеру «Норд», соковижималку «Зелмер», а за відповідачем визнати право власності на холодильник «Вест-фрост» (том 1, а.с. (89-91).

31.03.2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що за час проживання у шлюбі за спільно нажиті сімейні кошти вони з відповідачем придбали встановлений металевий гараж, який знаходиться у гаражному кооперативі АДРЕСА_1. Відповідно до довідки гаражного кооперативу «Мотор», членами зазначеного кооперативу є вона та відповідач. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди стосовно поділу спільної сумісної власності, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, оскільки відповідач ОСОБА_1 вже пред'явив до неї позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна. З наведених підстав просила визнати даний гараж спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного гаражу (том 1, а.с. 65-66).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року зустрічний позов відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Третя особа ОСОБА_5 та представник третьої особи автогаражного кооперативу «Мотор», будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду в порядку ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Головою автогаражного кооперативу «Мотор» подана до суду заява з проханням про проведення розгляду справи без участі їх представника.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали з викладених в ньому підстав, позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнали. Крім того, ОСОБА_1 в суді пояснив, що він разом з ОСОБА_3 проживав однією сім'єю, під час сумісного проживання вона працювала, він також отримував дохід: заробітну плату, а в подальшому пенсію. Конкретні періоди роботи та види отриманих доходів вказані в трудовій книжці та наданих суду довідках. Спірний автомобіль був придбаний ними в період шлюбу, оформлений на ОСОБА_3, оскільки банк відмовив в оформленні кредиту на його ім'я. Він також користувався автомобілем з серпня 2011 року по листопад 2015 року. Спірний гараж був придбаний на їх спільні з ОСОБА_3 сімейні кошти. Про отримані в борг від батьків кошти йому відомо зі слів ОСОБА_3, на які цілі вона їх витратила він не знає. Також пояснив, що в період шлюбу у 2012 році його сестра також займала їм, як подружжю, 10 тисяч гривень. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 серед іншого пояснила, що ОСОБА_3 не надані докази того, що на погашення кредитів були витрачені саме ті кошти, які вона вважає є її особистою власністю. Вказане, враховуючи пояснення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_1 окремо від нього відкладала гроші, свідчить про необґрунтованість позиції ОСОБА_3 Проти визнання металевого гаражу спільною сумісною власністю подружжя заперечувала, оскільки з наданих суду документів вбачається, що право власності на вказаний гараж не зареєстровано тобто не виникло, сторони є лише членами автогаражного кооперативу, в якому розміщені тимчасові металеві гаражі, у зв'язку з чим гараж не може бути визнаний спільною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, а вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі з викладених в ній підстав. Крім того, ОСОБА_3 серед іншого пояснила суду, що вважає всі гроші, за які було придбане все спірне майно своєю особистою власністю, оскільки за місцем її роботи вона отримувала премії за особистий вклад на роботі, винагороду за вислугу років, винагороду за підсумками роботи за рік, матеріальну допомогу, які, на її думку, були її особистими коштами та не входили в дохід, який є спільною сумісною власністю подружжя. Саме за ці кошти вона здійснювала погашення кредитної заборгованості за холодильник, гараж, автомобіль. Крім того, для скорішого погашення кредитної заборгованості їй позичали в борг кошти донька з зятем, а також батьки. Під час шлюбу відповідач часто проживав окремо від неї, уходив, потім повертався. Під час придбання автомобілю в 2011 році говорив, що він просто проживає з нею під одним дахом. Автомобіль був потрібен саме їй для того, щоб навідувати батьків. Під час сумісного проживання вона неодноразово зверталась до міліції через ОСОБА_1, оскільки він зловживав спритними напоями, бив її, тушив об неї цигарки, потім просив пробачення та вона його вибачала. Під час шлюбу він виїжджав до Росії, потім повертався, вибачався, та вона його приймала знову. Протягом всього часу матеріальне утримання родини та погашення кредитів здійснювала лише вона, в нього грошей ніколи не було. Також пояснила, що прописала ОСОБА_1 в своїй квартирі в травні 2007 року як квартиранта. Остаточно він пішов від неї в листопаді 2015 року. Щодо зустрічного позову додатково пояснила, що 07.07.2011 року вона оформила кредит на придбання гаражу в Експрес-Банку, кошти витратила на придбання гаражу у попереднього власника ОСОБА_8 Підтвердженням існування права власності на гараж, на її думку, є факт зняття готівки 21.07.2011 року, написання 24.09.2011 року анкет з проханням про прийняття в члени кооперативу «Мотор». Крім того, вона сплачувала внески керівництву, також мав бути оформлений протокол про їх прийняття в члени кооперативу. При цьому гараж вона оформила на ОСОБА_1, оскільки хотіла зберегти сім'ю та думала, що він буде їй допомагати погашати кредит за гараж.

Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що ОСОБА_3 є її матір'ю. ОСОБА_1 приїхав в 2007 році. Вони прописали його в квартирі на прохання ОСОБА_3 в її кімнаті. ЇЇ особисто обурювало, що вони жили разом, але спільного побуту в них не було. ОСОБА_3 міг отримати гроші, пенсію, та бездумно їх витратит и, придбавши, наприклад, креветок, ананаси або всім шоколадки. Цими продуктами він пригощав всіх членів родини. Для придбання автомобілю її матір оформила три кредити, два -для придбання автомобілю, один для придбання гаражу. Вони з чоловіком займали особисто ОСОБА_3 гроші в сумі 1800 євро під розписку для погашення кредиту. Крім того свідок особисто придбала морозильну камеру Норд для зберігання фруктів для дитини та залишила її квартирі, що належить їй та ОСОБА_3 В теперішній час цю морозильну камеру вона вже забрала додому до своєї родини. Крім того свідок підтвердила, що в них з матір'ю був старий холодильник «Днепр», який матір продала сусідці по дачі ОСОБА_9 Щодо взаємовідносин сторін свідок пояснила, що в грудні 2008 року вони зареєстрували шлюб, а в грудні 2015 року матір подала на розлучення. Під час шлюбу неодноразово викликалась міліція оскільки ОСОБА_1 ображав її матір. На думку свідка, зробити вірні висновки про ОСОБА_1 її матері заважали почуття, оскільки вона кохала ОСОБА_1 та хотіла зберегти родину.

Свідок ОСОБА_10, допитана в судовому засіданні, пояснила що ОСОБА_1 є її двоюрідним братом з боку батька. Він навчався в Полтаві, потім проживав в Якутії, де в нього була дружина та діти. Якось він приїхав, сказав, що зустрів іншу жінку - ОСОБА_3, вони одружились та проживали разом, приходили в гості як подружжя, всі питання також вирішували разом. В 2011 році вона займала їм, як подружжю, гроші в розмірі 10 тисяч гривень. ОСОБА_1 отримував достойну пенсію в Росії, оскільки він працював на важкій роботі, машиною вони користувались разом як подружжя. Їй відомо, що під час сумісного проживання ОСОБА_1 могли сваритися, вона його виганяла, потім вони мирились, та знову приходили разом.

Свідок ОСОБА_11, допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що ОСОБА_1 є її рідним братом. Їй відомо, що вони з ОСОБА_3 познайомились в 2005 році, стали зустрічатись, він залишався у ОСОБА_3, допомагав, коли в її доньки було весілля. В 2007 році він приїхав з Росії на постійне проживання, та став жити з ОСОБА_3 Вони одружились в 2008 році. Під час шлюбу вона позичала родині ОСОБА_3 гроші в розмірі 10 тисяч гривень. Вони сварились, потім мирились, іноді проживали окремо.

Свідок ОСОБА_12, допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що ОСОБА_3 він знає з 1985 року. Вирішивши придбати автомобіль, ОСОБА_3 радилась з ним. Йому відомо, що кредит виплачувала ОСОБА_3 за рахунок своїх офіційних доходів, оскільки в той час вони разом працювали на залізниці. Наскільки йому відомо, машина була придбана для родини, можливі варіанти машини для придбання разом з ним їздили дивитись ОСОБА_3 і ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13, допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що вона з ОСОБА_3 перебуває в дружній відносинах з 1984 року. Їй відомо, що ОСОБА_3 брала та виплачувала кредити за автомобіль та гараж, матір ОСОБА_3 позичала їй гроші на погашення кредитів. Під час сумісного проживання ОСОБА_1 бив ОСОБА_3, зловживав спиртними напоями. Він часто уходив з дому, а ОСОБА_3 хвилювалась через це.

Свідок ОСОБА_14, допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що вони працювали разом з ОСОБА_3 ОСОБА_3 працювала на залізниці більше тридцяти років та отримувала премії та винагороди. Іноді ОСОБА_3 приходила зі слідами побиття на обличчі. Були випадки коли ОСОБА_1 тижнями не ночував вдома. Були періоди, коли свідку подобались сімейні взаємовідносини ОСОБА_1, він зустрічав її з роботи. Під час спілкування вона сприймала ОСОБА_1 як родину. Автомобілем керував чоловік, вони їздили то до батьків, то на дачу.

Свідок ОСОБА_8 допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що ОСОБА_1 були покупцями його гаражу в автогаражному кооперативі «Мотор». Це тимчасова не капітальна залізна споруда, яку він придбавав так само шляхом написання заяви про вступ до кооперативу та передання грошей попередньому власнику. Єдиним документом, що підтверджує належність гаражу є записи в обліковій книзі кооперативу, в якій зазначається хто та коли вступив в кооператив. Після отримання грошей за гараж він написав заяву про вихід, а ОСОБА_1 про прийняття до кооперативу.

Свідок ОСОБА_9, допитана в судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_1 є її сусідами по дачі. Вона придбавала у ОСОБА_3 старий холодильник «Днепр» за 400 гривень, перенести цей холодильник їй допомагав ОСОБА_1 ОСОБА_3 говорила, що потрібні гроші на перший внесок за новий холодильник.

Свідок ОСОБА_15, допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що ОСОБА_3 є його тещею. Він разом з дружиною позичав ОСОБА_3 гроші для погашення кредиту за автомобіль. Під час сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно сварилися, він її бив та ображав. Були випадки коли через ці сварки вони приїзжали до Полтави з Харкова. Після сварок проходив час, та ОСОБА_3 вибачала ОСОБА_1 В 2015 році його дружина ОСОБА_6 придбала для їх родини морозильну камеру «Норд», яку залишила в матері ОСОБА_3 тимчасово для зберігання фруктів, в теперішній час цю морозильну камеру вони вже забрали до себе додому. Всі гроші за кредити виплачувала ОСОБА_3, а ОСОБА_1 самоусувався від вирішення цих проблем. Крім того, йому відомо, що в 2012 році батьки ОСОБА_3 також позичали їй гроші в розмірі 10 тисяч гривень.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що 24 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (том 1, а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний (том 1, а.с. 69). При цьому в описовій частині рішення суду час, з якого сторони припинили ведення спільного господарства та фактичні шлюбні відносини, не зазначений. Згідно мотивувальної частини рішення в ході судового розгляду вказаної справи судом було встановлено, що сторонами по справі подавалась в добровільному порядку в 2014 році заява до Органів РАЦС про розірвання шлюбу, але протягом наданого строку для примирення позивачка ОСОБА_3 примирилась з відповідачем (том 1, а.с. 69).

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. У зв'язку з чим твердження ОСОБА_3 про те, що фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_1 були припинені значно раніше є неспроможними.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 стверджувала, що її чоловік ОСОБА_1 не мав власного доходу, тільки вона в їх сім'ї працювала, тому вважає, що її заробітна плата, а саме премія, доплата за вислугу років, матеріальна допомога та тринадцята заробітна плата є її власністю.

Такі твердження відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки згідно записів трудових книжок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 позивач ОСОБА_1 був офіційно працевлаштованим до 08.12.2010 року (том 2, а.с. 107-119), а відповідно до розрахункових листків (том 1, а.с. 231-233), інформації про виплати за 2011 рік (том 1, а.с. 233) та довідки Управління Пенсійного фонду в Яковлевському районі Белгородської області Російської Федерації від 28 грудня 2015 року № 490683/15 (том 1, а.с. 234) позивач ОСОБА_1 отримував заробітну плату, а в подальшому пенсію.

Крім того, такі твердження відповідача ОСОБА_3 не узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 61 СК України, яка передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата тобто винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, додаткова заробітна плата тобто винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Також до структури заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагорода за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У зв'язку з викладеним, оскільки премії, доплата за вислугу років, матеріальна допомога та, як зазначає позивач, «тринадцята заробітна плата» тобто винагорода за підсумками роботи за рік, входять до структури заробітної плати, з якої згідно наданих самою ОСОБА_3 відомостей були утримані податки, у тому числі податок на дохід фізичних осіб (том 1, а.с. 177-179, 206, 208-226, том 2, а.с. 134, 206-208), вказаний дохід є спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того хто з подружжя їх отримує, а відтак твердження відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 про те, що такі виплати відносяться до її особистої власності, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не відносяться до премій, винагород, які чоловік, дружна держали за особисті заслуги в розумінні ч. 3 ст. 57 СК України.

Щодо автомобілю «Gelly CK-2»:

Судом встановлено, що в період шлюбу, 12 липня 2011 року, ОСОБА_3 уклала з ПП «Олімп-Авто» договір купівлі-продажу № 50/12-07, згідно якого придбала автомобіль «Gelly CK-2» (том 1, а.с. 166-170).

Частина 3 статті 61 СК України передбачає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому судом встановлено, що кредитний договір № 423-К від 02 серпня 2011 року та договір про відкриття кредитної лінії № 423-К-КЛА від 02.08.2011 року з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відповідач ОСОБА_3 укладала під час шлюбу з позивачем ОСОБА_16 з метою придбання автомобіля «Gelly CK-2» (том 1, а.с. 163-165). При цьому поручителем забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за цим договором виступав ОСОБА_1- п.5.1. Договору (том 1, а.с. 164).

Вищевказане підтверджує, що цей кредитний договір та договір про відкриття кредитної лінії був укладений під час шлюбу в інтересах сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Згідно записів на копії кредитного договору № 423-К від 02 серпня 2011 року (том 1, а.с. 165) кредитні зобов'язання перед банком погашені 23 липня 2015 року, тобто під час перебування сторін по справі у шлюбі, що, в сукупності з встановленими судом вище фактичними обставинами справи, спростовує пояснення відповідача ОСОБА_3 в тій частині, що кошти отримані в кредит для придбання автомобілю, є її особистою власністю, у зв'язку з чим суд вважає, що придбане за кредитним договором № 423-К від 02 серпня 2011 року майно автомобіль «Gelly CK-2» був об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, судом встановлено, що 18 листопада 2015 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 продала вказаний автомобіль «Gelly CK-2» ОСОБА_5 за 61209 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою-рахунком та реєстраційною карткою транспортного засобу (том 1, а.с. 78, 171, 173).

В судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 не заперечувала дану обставину, а позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не оспорював суму отриманих ОСОБА_3 від продажу автомобілю, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, грошових коштів в розмірі 61209 грн. 33 коп.

Враховуючи те, що автомобіль «Gelly CK-2» визнаний судом спільною сумісною власністю сторін по справі, виручені кошти від його продажу в сумі 61209 грн. 33 коп. є спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в судовому засіданні не оспорювала, що виручені кошти від продажу автомобіля «Gelly CK-2» вона залишила собі та не передавала їх або їх частину позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) ОСОБА_1

Зважаючи, що виручені кошти від продажу спільної власності подружжя - автомобіля «Gelly CK-2» також є спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про стягнення з відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 1/2 частини вартості проданого автомобіля «Gelly CK-2» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 30604 грн. 66 коп. (61209 грн. 33 коп. (вартість проданого авто) / 2).

Щодо соковижималки «Зелмер»:

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 суду пояснила, що соковижималку «Зелмер» придбала донька позивача ОСОБА_1, але він її забрав разом зі своїми речами.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 доказів придбання або існування вказаного майна суду не надав, просив виключити його з обсягу спільного майна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що соковижималка «Зелмер» не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому позовні вимоги первісного позову про визнання її спільною сумісною власністю подружжя та визнання на неї права власності за позивачем ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. З врахуванням позиції ОСОБА_1 суд виключає вказане майно з обсягу спільного сумісного майна подружжя.

Щодо холодильнику «Vestfrost»:

Яв вбачається з видаткової накладної № ЧРLA1-0087 від 19 липня 2013 року, чеку № 2726 від 19 липня 2013 року позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_3 придбав холодильник «Vestfrost» за 4739 грн. (том 1, а.с. 180, 181, 183).

Для придбання холодильника позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 оформив кредит в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується заявою позичальника від 19 липня 2013 року № PLKFRM47720222 (том 1, а.с. 182).

Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 СК України, суд приходить до висновку, що вказаний договір укладений ОСОБА_1 в інтересах сім'ї, тому холодильник є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно копій чеків кредитні зобов'язання перед банком погашав позивач ОСОБА_1 (том 1, а.с. 184, том 2, а.с. 64-70).

Незважаючи на пояснення ОСОБА_3, а також свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9 про те, що в ОСОБА_3 на дачі був холодильник марки «Днепр», який вона продала сусідці по дачі ОСОБА_9 за 400 гривень, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_3 не надані суду докази, які б підтверджували, що вона фактично отримала ці кошти та витратила їх саме на придбання під час шлюбу нового холодильника «Vestfrost», з огляду на наявність в матеріалах справи кредитного договору її колишнього чоловіка ОСОБА_1 від 19 липня 2013 року № PLKFRM47720222, за яким кредит на придбання цього холодильнику отримав саме він(том 1, а.с. 182).

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 стверджувала, що вартість холодильнику «Vestfrost» на час проведення судового засідання складає 3000 гривень. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1, остаточно визначившись з позицією, зазначив, що він не оспорює вказану ОСОБА_3 вартість холодильнику та погоджується, що холодильник «Vestfrost» коштує 3000 гривень.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає такими що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги уточненого первісного позову ОСОБА_1 про визнання холодильника «Vestfrost» спільним сумісним майном подружжя і виділення його в користування відповідачу ОСОБА_3

Щодо морозильної камери «Норд»:

Судом встановлено, що морозильна камера «Норд» була придбана 12.07.2010 року, що підтверджується видатковою накладною № П53-001143 ( том 1, а.с. 204).

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 суду пояснила, що вказану морозильну камеру придбала її донька ОСОБА_6 для своєї родини та залишила в її квартирі на деякий час для користування. В теперішній час ОСОБА_6 вже забрала придбану нею морозильну камеру з її квартири та користується нею для потреб своєї власної родини. Крім того, у сервісній книжці на цю морозильну камеру в графі підпис покупця стоїть підпис її доньки ОСОБА_6

Судом встановлено, що надана суду копія сервісної книжки на морозильну камеру «Норд» (том 1, а.с. 203) в графі підпис покупця містить підпис особи без зазначення ідентифікуючих покупця даних.

Враховуючи пояснення ОСОБА_3, показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_15 про те, що морозильна камера «Норд» була придбана особисто ОСОБА_6 та залишена нею на певний час в квартирі матері ОСОБА_3, та в теперішній час перевезена за місцем призначення до місця проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_6, а також те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорював вказану обставину, та не надав суду докази існування на час судового розгляду спірного майна, суд не знаходить підстав для визнання морозильної камери «Норд» спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та її поділу між подружжям, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо гаражу в гаражному кооперативі «Мотор»:

Судом встановлено, що 24 липня 2011 року позивач ОСОБА_1 подав заяву до Гаражному кооперативу «Мотор» про включення його в члени кооперативу та анкету, що підтверджується копією відповідної заяви (том 2, а.с. 73, 74).

Згідно довідки голови гаражного кооперативу «Мотор» сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є членами гаражного кооперативу «Мотор» з 24 липня 2011 року, гараж розташований по АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 67).

Обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви в частині визнання гаражу в гаражному кооперативі «Мотор» спільною сумісною власністю подружжя відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 надала суду розписку ОСОБА_8 від 10 липня 2011 року (а.с. 76 том 2). У вказаній розписці вказано, що ОСОБА_8 отримав залог 1500 грн. за гараж АДРЕСА_1.

Із змісту вказаної розписки не можна встановити від кого конкретно отримав ОСОБА_8 кошти за гараж НОМЕР_5.

При цьому будь-яких інших доказів, які підтверджували, що власником гаражу АДРЕСА_1 станом на 10 липня 2011 року був ОСОБА_8, як не надано доказів того, що ОСОБА_8 продав позивачу ОСОБА_1 або відповідачу ОСОБА_3 вказаний гараж як об'єкт власності, а не право користування тимчасовим металевим гаражем.

При цьому допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 також підтвердив, що купівля-продаж полягала в написанні заяв про його вихід з членів гаражного кооперативу та вступ в члени гаражного кооперативу ОСОБА_1, а сам гараж представляє собою металеву утеплену конструкцію.

Крім того, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 536 від 09.10.1974 року відведено земельну ділянку для розміщення тимчасових металевих гаражів для автомашин, що знаходяться в особистій власності громадян (том 2, а.с. 139-140). Автогаражний кооператив «Мотор» має реєстрацію як юридична особа (том 2, а.с. 138).

На неодноразові пропозиції відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_3 не надані суду правовстановлюючі документи, які підтверджують наявність права власності у сторін на гараж АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, виходячи з наданих суду сторонами доказів, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як члени автогаражного кооперативу «Мотор» мають лише право користування тимчасовим металевим гаражем, право власності на який у сторін не виникло. При цьому суду не надано доказів, які б об'єктивно підтверджували заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги та дозволили б суду віднести тимчасовий металевий гараж до об'єкта права спільної власності з подальшим визнанням права власності на нього за стороною.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного гаражу спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_17 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину, у зв'язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Інші надані ОСОБА_3 у якості доказів відомості, такі як роздруківки щодо руху коштів на банківських картках, локальні та відомчі нормативні акти щодо здійснення преміювання та заохочень, самостійно складені таблиці та порівняння, долучені до справи за клопотанням сторони матеріали не є доказами того, що спірне майно було придбано саме за особисті кошти ОСОБА_3, а копії матеріалів за зверненнями до правоохоронних органів на ОСОБА_1 лише свідчать про взаємовідносини подружжя під час спільного проживання.

На підставі вищевикладеного, суд визнає спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3: кошти, виручені від продажу автомобіля «Gelly CK-2» в сумі 61209 грн. 33 коп. та холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 грн. 00 коп.

Зважаючи, що половина коштів від продажу автомобіля підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, а холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 грн. 00 коп. підлягає виділенню із спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3, з неї на користь позивача також підлягає стягненню 1/2 частина його вартості, що дорівнює 3000 грн./2=1500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування різниці у вартості майна, яке підлягає поділу між ними.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати - сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 551 гривня 20 коп. за немайнову позовну вимогу, а також 336 гривень 25 коп. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (том 1, а.с. 1, 2, 88).

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 69-71, СК України, ст. 364 ЦК України, ст.ст. 15, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати грошові кошти, отримані від продажу автомобілю «Gelly CK-2» в розмірі 61209 (шістдесят одна тисяча двісті дев'ять) гривень 33 коп., спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, отриманих ОСОБА_3 від продажу автомобіля «Gelly CK-2», який був спільним майном подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, 30604 (тридцять тисяч шістсот чотири) грн. 67 коп. в рахунок поділу коштів, виручених від продажу автомобіля «Gelly CK-2».

Визнати холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділити та визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на холодильник «Vestfrost».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, в рахунок відшкодування різниці у вартості майна, яке підлягає поділу між ними, 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в в загальному розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн. 45 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: гаражний кооператив «Мотор» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави І. О. Чистик