ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7175/16-ц
провадження № 2-о/753/242/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заінтересована особа - Носівська державна нотаріальна контора, з вимогою про встановлення факту батьківства щодо неї ОСОБА_3, який помер 2007 року,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана заява в порядку окремого провадження.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених уст.ст.119,258 ЦПК України, в тому числі: не вказана повна адреса (назва) заінтересованої особи;не зазначено доказів щодо наявності обставин, регламентованих п.15Постановою Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" про те, що заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати, на яку у заяві міститься лише огульне посилання; не зазначено доказів щодо причин неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт, в контексті положень п.2) ч.1 ст.258 ЦПК України.

Враховуючи викладене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказану заяву було залишено без руху, а заявнику надано строк для виконання зазначених вимог.

На виконання вказаних вимог до суду надано заяву ОСОБА_2 "Про усунення недоліків від 08.07.2016 року, при цьому, всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цієї заяви, яка містила обгрунтування на двох аркушах (в тому числі, щодо знаходження в провадженні "Деснянського" районного суду м. Києва справи за "первісною позовною заявою" ОСОБА_2 з вимогою про встановлення факту батьківства щодо неї ОСОБА_3, який помер 2007 року) не було долучено її копії для заінтересованої особи.

Так, відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.121 ЦПК України, враховуючи також, що заявник намагалася усунути вказані недоліки, вважаю, що заяву належить знову залишити без руху, а заявнику належить надати строк для виконання зазначених вимог.

Крім того, судом враховано, що у вказаній заяві про усунення недоліків зазначено про знаходження в провадженні "Деснянського" районного суду м. Києва справи за "первісною позовною заявою" ОСОБА_2 з вимогою про встановлення факту батьківства щодо неї ОСОБА_3, який помер 2007 року, проте відсутнє обгрунтування щодо одночасного розгляду різними судами та у різних видах проваджень вказаних вимог.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Залишити без руху заяву з наданням заявнику строку для виправлення недоліків - 5 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Якщо у встановлений термін зазначені вимоги не будуть виконані заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ