№ 336/189/16-ц
пр. № 4-с/336/9/2016
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі державного виконавця Іваниця Ю.О., представника зацікавленої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про призначення у виконавчому провадженні субєкта оціночної діяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_3 від 21.12.2015 року про призначення суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання ОСОБА_4 по виконавчому провадженню з виконання рішення суду. Посилаючись, що суб'єкта оціночної діяльності було призначено всупереч вимогам закону не на конкурсних засадах, тож така постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

В судове засіданні скаржник ОСОБА_2 не з'явився, направив до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ в судовому засіданні проти скарги заперечував,вказуючи, що субєкт оціночної діяльності був визначений ним на власний розсуд, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Також державний виконавець повідомив, що стягувачем ПАТ «ОСОБА_5 банк Аваль» було подано заяву про відкриття виконавчого провадження безпосередньо до органу виконавчої служби, після чого було відкрите виконавче провадження. Постанова начальника ВДВС про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження була помилковою, з яких причин в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень не міститься відомостей про всі прийняті по виконавчому провадженню рішення пояснити не може.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_6 ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав скаргу, вказуючи, що субєкт оціночної діяльності, який визначає ринкову вартість майна, на яке звертається стягнення, повинен бути визначений на конкурсних засадах, тому постанова державного виконавця підлягає скасуванню. Додатково представник зацікавленої особи зазначив, що стягувачем виконавчий лист та заяву про відкриття виконавчого провадження подано після спливу визначеного законом строку для звернення для виконання рішення суду, тому постанову державного виконавця від 14.01.2014 року про відкриття виконавчого провадження було правомірно скасовано постановою начальника ВДВС. Подальше скасування самим же начальником ВДВС своєї ж постанови не відповідає вимогам закону, оскільки начальник виконавчої служби не уповноважений скасовувати свої ж постанови.

Зацікавлена особа ПАТ «ОСОБА_5 банк Аваль» в судове засідання представника не направила, про місце та час розгляду скарги повідомлялась в установленому порядку.

При розгляді скарги судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту позов ПАТ «ОСОБА_5 банк Аваль» був задоволений, звернуто стягнення на квартиру № 266, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Вороніна б. 29 та належить ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві приватної власності по ? частині кожному шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, не нижчою за 167 900 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором № 014/17-02/3821-50 від 09.12.2005 року на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Аваль у сумі 260 760,05 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.12.2012 року апеляційна скарга на рішення суду була відхилена, а рішення суду від 28.09.2012 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця Іваниця Ю.О. від 14.01.2014 року було відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 21.12.2015 року було призначено ОСОБА_4 субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання у виконавчому провадженні.

Суд не може в повній мірі погодитись з твердженнями скаржника про те, що при призначенні суб'єкта оціночної діяльності було порушено вимоги закону, а визначення такого субєкту повинно відбуватись на конкурсних засадах.

Так, стаття 58 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року вказує, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Стаття 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658 від 12.07.2001 року вказує, що професійна оціночна діяльність це діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України № 2658 суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 6 Закону № 2658 оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Отже, суд не вбачає підстав вважати, що державним виконавцем призначено суб'єкта оціночної діяльності незаконно лише з тих підстав, що такого суб'єкта не визначено на конкурсних засадах.

Водночас при вирішенні скарги суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, при розгляді скарги суд, окрім доводів скаржника, одночасно оцінює чи було оскаржуване рішення прийняте відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і чи не були права чи свободи заявника порушенні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Заслухавши учасників розгляду скарги та дослідивши матеріали виконавчого провадження суд дійшов висновку, що дії державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження з виконання рішення суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та повноваженням державного виконавця.

Так, як вже зазначалось судом вище виконавче провадження здійснювалось з межах виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.12.2012 року.

Статтею 223 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стаття 319 ЦПК України вказує, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

З урахуванням вищевказаних вимог закону рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2012 року набрало законної сили 20.12.2012 року.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження (14.01.2014 року), встановлено, що виконавчий лист може бути предявлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства річний строк пред'явлення до виконання рішення суду від 28.09.2012 року спливав у пятницю 20.12.2013 року (починаючи з 21.12.2012 року наступний день після набрання рішенням суду законної сили).

Натомість заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист подано стягувачем ПАТ «ОСОБА_5 банк Аваль» після спливу такого строку, а саме 10.01.2014 року, про що свідчить вхідний штемпель реєстрації вхідної кореспонденції ВДВС на такій заяві та це підтверджено поясненнями державного виконавця щодо подання такої заяви нарочно, а не поштою, а також тим, що 8,9,10 січня 2014 року були робочими днями.

У будь-якому випадку така заява була зареєстрована банком як вихідна кореспонденція 23.12.2013 року, тобто вже після спливу річного терміну на звернення рішення суду до виконання.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (далі по тексту ЄДРВП) постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2014 року, постанови про арешт майна боржника від 05.09.2014 року були скасовані постановою начальника Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 08.12.2014 року.

Судом при розгляді скарги кілька разів перевірялась за відомостями Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень інформація щодо виконавчого провадження та станом на 10.02.2016 року та 15.02.2016 року в ЄДРВП містилась інформація, що постанова державного виконавця від 14.01.2014 року про відкриття виконавчого провадження була скасована постановою начальника ВДВС від 08.12.2014 року.

Однак, станом на 26.02.2016 року в ЄДРВП з'явилось дві постанови від 08.12.2014 року начальника ВДВС та державного виконавця Іваниця Ю.О. про скасування постанови начальника ВДВС від 08.12.2014 року.

Натомість, в матеріалах виконавчого провадження, які надані на запит суду державним виконавцем в прошитому та пронумерованому вигляді з описом наявних у виконавчому провадженні документів, судом не виявлено постанови начальника ВДВС про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2014 року, а постанова начальника ВДВС від 08.12.2014 року про скасування своєї ж постанови не підписана будь-якою особою, а виникла така постанова лише у лютому 2016 року, про свідчать відомості з ЄДРВП.

Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 р. № 43/5 встановлено наступне.

Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (надалі - Єдиний реєстр) - це комп'ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.

До Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.

Унесення відомостей до Єдиного реєстру здійснюється державним виконавцем або уповноваженою посадовою особою органу ДВС.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. У разі тимчасової відсутності доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (через перебої в електропостачанні, електрозв'язку тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з подальшим обов'язковим внесенням таких документів до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в день усунення причин, що перешкоджали доступу до нього.

Пунктом 7.2 Положення встановлено, що посадові особи органу ДВС несуть відповідальність за повноту та вірогідність інформації, яка вноситься до Єдиного реєстру.

Згідно з вимогами ст. 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на 08.12.2014 року начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, за скаргою учасника виконавчого провадження або при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з вищевказаного, оскільки в ЄДРВП повинні в обовязковому порядку міститись відомості про весь хід виконавчого провадження з зазначенням усіх виконавчих дій та прийнятих під час виконавчого провадження рішень та саме посадова особа органу ДВС (державний виконавець) несе відповідальність за повноту та вірогідність інформації, наявної в реєстрі, тож є підстави вважати, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого була скасована у передбаченому чинним законодавством порядку.

При цьому суд враховує також, що начальник відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, має право згідно з вимогами ст. 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» скасувати постанову або інший процесуальний документ, винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, однак, діючим законом не передбачено скасування начальником відділу ДВС, який за своїми службовими обовязками здійснює контроль за роботою державних виконавців, своєї ж постанови.

Тим більше не має повноважень на скасування постанови начальника ДВС сам державний виконавець.

Враховуючи вищевикладене, оскільки при розгляді скарги суд не може констатувати, що виконавче провадження було відкрите у повній відповідності до вимог закону, а оскаржувана постанова державного виконавця прийнята відповідно до закону у межах відкритого виконавчого провадження, а також в межах повноважень державного виконавця та при цьому права чи свободи заявника не були порушенні, тож суд, виходячи з засад законності та справедливості, вбачає підстави для задоволення скарги частково та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця з інших підстав, ніж заявлені скаржником.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про призначення у виконавчому провадженні субєкта оціночної діяльності задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 21.12.2015 року про призначення ОСОБА_4 субєктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні № 41473210 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк