АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (надалі - ПАТ «Банк Золоті Ворота») заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що 12 березня 2007 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 було укладено договір № 39/07-А про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти, у розмірі 12091 дол. США, а позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів, але не пізніше 09 березня 2012 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 10,5 % річних.

В забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 12 березня 2007 року було укладено договір поруки №39/П-А-06, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком у повному обсязі за невиконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням умов договору, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором, станом на 19 червня 2013 року, сумі 10 506 грн. 89 коп., проте рішення суду не виконано.

З урахуванням уточнень до позову, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором, що складається із штрафних санкцій, у сумі 20 090 грн. 62 коп., з яких проценти - 102,50 дол. США (гривневий еквівалент - 4 305 грн. 75 коп.); комісійна винагорода - 7 96 грн. 72 коп. та пеня, в сумі 7 915 грн. 15 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» пеню, в сумі 1 242 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки всім доказам, порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів,заслухавши представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції ПАТ «БанкЗолоті Ворота» в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2заборгованості по відсотках та комісії не оскаржено, тому колегія суддів на підставі вимог ч.1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 12 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір № 39/07-А про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі 12091 дол. США в термін не пізніше 09 березня 2012 року, а відповідач зобов'язався своєчасно вносити платежі та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 10,5 %річних, а також щомісячно комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,2% від суми наданого кредиту та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки (а.с. 6 - 9).

Відповідно до справи, ОСОБА_2 умови договору порушив й рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, у сумі 10 506 грн. 89 коп.(а.с.81,82).

Встановлено, що 12 січня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 753/1535/13, виданого 17 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 10 506 грн. 89 коп., що підтверджується копією постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві (а.с.100).

15 червня 2015 року виконавчий документ № 753/1535/13, виданий 17 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, в сумі 10 506 грн.89 коп. повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.101).

У відповідності до частин першої та третьої ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Верховний Суд України у постанові від 23 вересня 2015 року по справі № 1206цс/15 зробив правовий висновок про те, що виходячи з системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, строк дії якого сплинув, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Районний суд обґрунтовано керувався зазначеним висновком, проте неправильно його застосував.

Відповідно до матеріалів справи, звертаючись у суд з позовом, ПАТ «Банк Золоті Ворота» у відповідності до умов кредитного договору, строк дії якого сплинув, просив стягнути з відповідача нараховані після рішення суду штрафні санкції у вигляді заборгованості по процентах, комісії, а також пені.

Матеріали справи свідчать, що під час розгляду справи представником ОСОБА_2, з посиланням на положення ст.ст.256,257, ч.4 ст.267, ч.1,5 ст.261 ЦК України, подано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених по справі ПАТ «БанкЗолоті Ворота» вимог.

Відмовляючи у позові про стягнення з ОСОБА_2 штрафних санкцій у вигляді простроченої заборгованості по процентах та комісії за період з 19 червня 2013 року по 10 березня 2015 року, незважаючи на висновок Верховного Суду України по справі 1206 цс/15, районний суд визнав відсутніми правові підстави до їх стягнення.

Разом з тим, в частині вимог про стягнення пені, що нарахована на прострочені штрафні санкції, та які є похідними від вимог про стягнення відсотків та комісії, районний суд позов частково задовольнив.

Отже, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафних санкцій у вигляді заборгованості по процентах та комісійної винагороди, районний суд не мав правових підстав до стягнення нарахованої на них в межах річного строку пені.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованості по пені, в сумі 1242 грн. 28 коп. та судового збору - 243 грн. 60 коп., як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» заборгованості по пені, в сумі 1242 грн. 28 коп., а також судового збору, в сумі 243 грн. 60 коп., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/16565/15

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/531/2016

Головуючий у суді першої інстанції: КириченкоН.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.