Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7170/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Провадження № 22-ц/778/1328/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 24 березня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6241629, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 40 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язався прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 24.03.2018 року. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 13,49% річних.

Банк належним чином виконав свої договірні зобов'язання, своєчасно та в повному обсязі надав грошові кошти ОСОБА_3 шляхом переказу суми кредиту з позичкового рахунку на картковий рахунок відповідача відповідно до п.2.3.2. кредитного договору. Згідно з додатковою угодою № 7630633 від 14.05.2009 року до кредитного договору ОСОБА_3 було видано другий транш кредиту у сумі 79 825,00 грн. для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі, еквівалентній 10300,00 дол. США.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, банком 25.07.2014 року направлена цінним листом на адресу відповідача вимога достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом (вих. № ZAP-61/335 від 24.07.2014 року). Відповідно до п.6.6. кредитного договору вимога вважається отриманою ОСОБА_3 01.08.2014 року. Однак, в порушення вимог п.3.5.8. кредитного договору ні у строк до 02.09.2014 року, ні в подальшому відповідач не виконав вимоги банку, викладені у зазначеному листі.

Станом 04.09.2014 року прострочена заборгованість ОСОБА_3 за основною сумою кредиту та процентами перед банком за кредитним договором становить:

- за сумою кредиту (перший транш) - 27 679,19 дол. США;

- за сумою кредиту (другий транш) - 79 825,00 грн.;

- сума заборгованості за процентами за користування першим траншем кредиту за період з 24.06.2009 року по 04.09.2014 року - 19 489,62 дол. США;

- сума заборгованості за процентами за користування другим траншем кредиту за період з 24.11.2009 року по 04.09.2014 року - 73 166,94 грн.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.15,16,610,611,1054 ЦК України просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 6241629 від 24.03.2008 у сумі 47 168,80 дол. США та 152 991,94 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» 27679 доларів США 19 центів - заборгованість за сумою кредиту (перший транш), 79825 гривень 00 копійок - заборгованість за сумою кредиту (другий транш), 19489 доларів США 62 центи - сума заборгованості за процентами за користування першим траншем кредиту за період з 24.06.2009 року по 04.09.2014 року, 73166 гривень 94 копійки - сума заборгованості за процентами за користування другим траншем кредиту за період з 24.11.2009 року по 04.09.2014 року, а разом 47168 доларів США 80 центів заборгованості і 152991 гривень 94 копійки за кредитним договором №6241629 від 24.03.2008 року, а також 3654 гривні 00 копійок витрат по сплаті позивачем судового збору.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, відсутність доказів отримання ним грошових коштів за договором та сплати коштів на погашення кредиту у лютому 2012 року, невідповідність розрахунку заборгованості вимогам до банківських документів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судове рішення відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст. 1050 ЦК України, у ч. 2 якої зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини та відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530, 611, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України на вимогу кредитора стягнув з боржника, який не виконує обовязок по поверненню кредиту, суму заборгованості за кредитом та процентами.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тих самих обставин, на які відповідач посилався в запереченнях проти позову. Під час судового розгляду заперечення відповідача були предметом перевірки та оцінки суду, і в рішенні у відповідності до вимог ст.ст.213,214 ЦПК України викладені мотиви, з яких суд визнав їх неприйнятними.

Доводи про те, що банк не надав доказів, які б підтверджували видачу коштів ОСОБА_3, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, анкетою-заявою ОСОБА_3С від 21.03.2008 р., кредитним договором №6241629 від 24.03.2008 р., меморіальним валютним ордером №419015479 від 24.03.2008 р. про видачу кредиту в сумі 40000 доларів США (а.с. 10-16).

Підтвердженням отримання кредиту за договором №6241629 від 24.03.2008 р. та згоди з усіма умовами кредитного договору є і наступні дії ОСОБА_3 та факт укладення додаткової угоди і отримання ОСОБА_3 кредиту в сумі 79825 грн. за меморіальним ордером №600121195 від 14 травня 2009 р. ( а.с17-23 т.1). 30.04.2009 р. ОСОБА_3 звернувся до банку з заявою про надання додаткового кредиту з метою погашення заборгованості за кредитним договором №6241629 від 24.03.2008 р., і 14.05.2009 р. сторонами була укладена додаткова угода №7630633 про видачу кредиту в сумі 79825 грн. для погашення заборгованості за договором №6241629 (а.с. 17,18 т.1).

За правилами ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ст. 559 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Доказів повернення кредитних коштів в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором та додатковою угодою, ОСОБА_3 не надав. Розрахунок заборгованості здійснено банком відповідно до умов договору, відповідач розрахунок не спростував ( а.с. 5-7).

Право банку на дострокове повернення кредиту передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України.

Судом обґрунтовано залишено без задоволення заяву відповідача про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Прострочення виконання зобовязання з урахуванням погашення кредиту коштами, отриманими за додатковою угодою, відповідач допустив ,починаючи з червня 2009 р. Останнє внесення коштів готівкою за заявами ОСОБА_5 №14 від 16.02.2012 р. та №54 від 29.02.2012 р. та списання з рахунку здійснено ПАТ «ПУМБ» 16.02.2012 р. та 29.02.2012 р., тобто до спливу позовної давності (а.с.153,154,155). Отже, перебіг позовної давності почався з березня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2014 року, тобто в межах передбаченого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судова почеркознавча експертиза не містить однозначного висновку про те, що заяви про внесення готівки підписані відповідачем, а відповідно відсутні підстави вважати, що він здійснював поповнення рахунку, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Договір банківського рахунку №6260301 від 23.04.2008 р. між ОСОБА_3 і ПАТ «ПУМБ» укладено з додержанням вимог щодо письмової форми.

Відповідно з правилом ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

ОСОБА_3С не оспорено належність саме йому карткового рахунку, на який було здійснено поповнення 16.02.2012 р. в сумі 300 доларів США та 29.02.2012 р. в сумі 300 доларів США. Питання зміни номерів карткового рахунку досліджувалося судом першої інстанції і апеляційна скарга з цього питання доводів не містить.

Помилковий переказ, відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Таким чином, неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Втім, відповідачем не надано доказів безпідставного зарахування коштів на його картковий рахунок, здійснені 16.02.2012 р. та 29.02.2012 р. операції по поповненню карткового рахунку та списанню коштів ОСОБА_5 не були оспорені.

Судова почеркознавча експертиза не містить категоричного висновку про те, що заяви підписані не відповідачем. З висновку експерта Д/№300 від 24.11.2015 р. вбачається, що підпис в заявах №14 від16.02.2012 р. та №54 від 29.02.2012 р. на переказ готівки ймовірно виконано ОСОБА_3 ( а.с. 221-237).

Експертний висновок не суперечить іншим фактичним даним, встановленим під час судового розгляду, та матеріалам справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд першої інстанції відповідно до зазначеної вище норми процесуального права та ст.ст. 150, ч. 1 ст. 210 ЦПК України, відмовляючи відповідачу в задоволені клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, в ухвалах вказав мотиви, з яких ці клопотання залишено без задоволення. Разом з тим, експерт був допитаний судом.

Отже, доводи відповідача щодо результатів висновку експертизи є необґрунтованими та безпідставними.

Є безпідставними і доводи скарги про те, що в заявах на переказ готівки не вказано про погашення заборгованості за кредитом і списання коштів банком не свідчить про визнання боргу відповідачем.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Проведення операції здійснено у порядку, узгодженому сторонами відповідно до п.п. 2.3, 3.3, 3.4 кредитного договору (а.с.11,11 зв.). Оскільки за умовами договору позичальник уповноважив банк на вчинення дій від його імені, такі створюють для нього права і обов'язки.

За таких обставин положення ст. 264 ЦК України судом застосовано правильно.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: