Справа № 363/4526/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/5370/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 47 12.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Журби С.О.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об'єктом спільної власності подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, посилаючись на те, що перебуває з ОСОБА_3 у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбних відносин сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно: автомобіль Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 322 000 грн.; автомобіль НОМЕР_2, вартістю 1 480 500 грн.; земельну ділянку площею 0,06 га, а також побудовано на ній житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю 11 550 000 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до неї, ОСОБА_2, про розірвання шлюбу.

Згідно вимог діючого сімейного законодавства набуте сторонами, як подружжям, майно є об»єктом права спільної сумісної власності, в зв»язку з чим ОСОБА_2 просила суд поділити це майно, визнавши за нею право власності на автомобіль Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який перебуває в її фактичному користуванні; на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку № 132/2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та розміщений на вказаній земельній ділянці, а саме: на ? частину житлового будинку під літ. «А», загальною площею 340,3 кв.м., житловою площею 98,0 кв.м. та на ? частину господарських споруд: котельні під літ. «Б», І - колонки питної, ІІ - каналізаційних споруд. Крім того, ОСОБА_2 просила припинити своє право спільної сумісної власності на легковий автомобіль НОМЕР_3.

За ОСОБА_3 позивач просила визнати право власності на автомобіль НОМЕР_2, яким він фактично користується, та на грошові зобов»язання, що виникли на підставі кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов про розподіл майна, що є об'єктом спільної власності подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно, який обґрунтовував тим, що спірна земельна ділянка була придбана ним особисто до укладення шлюбу з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, як і будинок, вартість будівництва якого була оплачена ним до укладення шлюбу із позивачкою за його особисті, в тому числі позичені в банку на підставі кредитного договору, кошти.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 у зустрічному позові просив суд розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином: виділити ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та припинити право спільної сумісної власності позивачки на легковий автомобіль НОМЕР_4. За собою ОСОБА_3 просив визнати: право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,060 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський»; на всі будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання, які були використані у будівництві житлового будинку, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський». Також ОСОБА_3 просив визнати його особистими борговими зобов'язаннями борг перед ПАТ «Вернум Банк» за кредитним договором № КФ-155 від 16.02.2015 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський».

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_3 на всі будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання, які були використані на будівництво житлового будинку, на земельній ділянці кадастровий номер: НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський».

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки Infiniti QX60, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 та визнано особистим борговим зобов'язанням ОСОБА_3 боргові зобов'язання перед ПАТ «Вернум Банк» за кредитним договором № КФ-155 від 16.02.2015 року.

Припинено право власності ОСОБА_2 на легковий автомобіль Infiniti QX60, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5.

Припинено право власності ОСОБА_3 на автомобіль марки Hyundai Sonata, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову та в частині відмови в задоволенні первісного, ОСОБА_2 подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно та відмови в задоволенні її вимог про поділ спільної сумісної власності - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку № 132/2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та розміщений на вказаній земельній ділянці, а саме: на ? частину житлового будинку під літ. «А», загальною площею 340,3 кв.м., житловою площею 98,0 кв.м. та на ? частину господарських споруд: котельні під літ. «Б», І - колонки питної, ІІ - каналізаційних споруд.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що був зроблений актовий запис № 713, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 (том 1, а.с.9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с.10), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.11).

Також встановлено, що до укладення шлюбу (в період з 12 травня 2008 року по 26 травня 2008 року) ОСОБА_3 був отриманий кредит у розмірі 200 000,00 доларів США на підставі договору № ML-005/105/2008 від 12 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» (том 1, а.с.107-115).

14 травня 2008 року ОСОБА_3 було придбано частину земельної ділянки розміром 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу частини земельної ділянки від 14.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним №72 (том 1, а.с.128-130). На частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_6), придбаної за вказаним договором, ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 від 17.09.2008 року (том 1, а.с.131-132).

Судом також встановлено, що у травні 2008 року відповідачем було розпочато будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

Зокрема, 16 травня 2008 року між ОСОБА_3 (замовником) та ТОВ «Будпроектдизайн» (підрядником) було укладено договір підряду, відповідно до якого підрядник зобов'язується на свій ризик та власними силами виконати комплекс будівельних робіт з будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,06 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський», за завданням замовника, а замовник зобов'язується оплатити вартість робіт та прийняти їх за актом приймання-передачі (том 1, а.с.133-137).

Умовами договору підряду сторони погодили, що вартість будівельних робіт становить 1 413 183,00 грн. (один мільйон чотириста тринадцять тисяч сто вісімдесят три гривні 00 копійок) з ПДВ та включає в себе відшкодування всіх витрат підрядника на матеріали та устаткування, їх завантаження, доставку, розвантаження та підйом на будівельний майданчик та/або до будинку, а також плату за виконані ним роботи. Відповідно до п. 2.4 договору підряду оплата робіт здійснюється замовником у строк до 31 травня 2008 року.

З письмових доказів, наявних в матеріалах справи, зокрема з копій договору підряду від 16 травня 2008 року та додатків до нього (том 1, а.с.133-195), квитанцій до прибуткових касових ордерів (том 1, а.с.196-197), акту приймання-передачі виконаних робіт від 24 березня 2011 року (том 1, а.с.198), вбачається, що будівництво спірного будинку було розпочато у травні 2008 року, а завершено у квітні 2011 року; оплата за договором підряду здійснювалась ОСОБА_3 шляхом сплати коштів готівкою підряднику, а саме: 980 183,00 грн. сплачено 19.05.2008 року та 443 000,00 грн. сплачено 29.05.2008 року, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно та відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно набуте ОСОБА_3 за особисті кошти до укладення шлюбу з ОСОБА_2 і є його особистою власністю, тому поділу в порядку ст.ст. 69-70 СК України не підлягає.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є:

1)майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_2, була набута ОСОБА_3 у власність на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 14 травня 2008 року, до укладення шлюбу з ОСОБА_2, в зв»язку з чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ця земельна ділянка є об»єктом права особистої власності ОСОБА_3 і не підлягає поділу між ним та ОСОБА_2 в порядку, визначеному ст.ст. 69-70 СК України.

Правильним є і висновок суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частину незавершеного будівництвом будинку на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_6 за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський», оскільки будівництво даного будинку було проведено за рахунок особистих коштів ОСОБА_3 в розмірі 1 413 183,00 грн., сплачених ним в травні 2008 року до укладення шлюбу з ОСОБА_2 підряднику ТОВ «Будпроектдизайн» на підставі договору підряду від 16 травня 2008 року. Доказом будівництва будинку за особисті кошти відповідача судом першої інстанції обґрунтовано зазначено кредитний договір № ML-005/105/2008 від 12 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», відповідно до умов якого відповідач отримав від банку позику в розмірі 200 000 доларів США, оскільки цей договір за своєю датою наближений до дати придбання ОСОБА_3 земельної ділянки - 14 травня 2008 року та дати укладення договору підряду з ТОВ «Будпроектдизайн» - 16 травня 2008 року.

Факт внесення ОСОБА_3 коштів згідно умов договору підряду від 16 травня 2008 року в розмірі 1 413 183,00 грн., що складають повну вартість робіт та матеріалів по будівництву спірного будинку, підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів від 19.05.2008 року №11 та від 29.05.2008 року №15, з яких вбачається, що ТОВ «Будпроектдизайн» прийняло від ОСОБА_3 згідно договору підряду від 16.05.2008 року: 980 183,00 грн. - 19.05.2008 року та 443 000,00 грн. - 29.05.2008 року.

Правової позиції щодо визнання запозичених коштів особистими притримується також і Верховний Суд України. Так, у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що кошти, отримані особою за договором позики, є особистими коштами, а боргові зобов'язання за договором позики є особистим боргом того з подружжя, хто укладав договір позики, навіть якщо такий договір укладено одним з подружжя під час шлюбу.

Вказаною постановою Судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України за аналогічними обставинам у даній справі скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.03.2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2015 року, в частині відмови у задоволенні позову позивача до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю та визнання майна, набутого у шлюбі, спільною сумісною власністю сторін, та залишено без змін в цій частині, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23.12.2014 року, яким набуте у шлюбі майно за кошти, що належали позивачеві особисто, визнано його особистою приватною власністю.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що кошти, отримані ОСОБА_3 за кредитним договором № ML-005/105/2008 від 12.05.2008 року, були його особистими коштами, боргові зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором були його особистим боргом та були погашені у 2009 році не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок грошових коштів, отриманих його матір'ю (ОСОБА_7 - майновим поручителем відповідача) від продажу належних їй на праві власності земельної ділянки та будинку, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу вказаних об'єктів нерухомості.

Враховуючи той факт, що 100% вартості будівельних матеріалів, конструктивних елементів, виробів та обладнання, що використовувались під час будівництва будинку, було сплачено ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу за особисті (в т.ч. запозичені до укладення шлюбу) кошти, згідно ст.57 СК України вказані будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання належать відповідачу на праві особистої приватної власності.

Доводи позивачки про її фактичне проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року не підтверджуються належними та допустимими доказами, в зв»язку з чим обґрунтовано були відхилені судом і її доводи про включення придбаної відповідачем 14 травня 2008 року частини земельної ділянки до обсягу спільного майна подружжя, оскільки земельна ділянка була придбана відповідачем до шлюбу із позивачкою за його особисті кошти, тому з огляду на норму ст.57 СК України є його особистою приватною власністю.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15, в даній справі факт проживання або непроживання позивачки з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу на момент придбання вказаної земельної ділянки не може бути підставою для включення земельної ділянки до об'єктів спільної сумісної власності сторін, оскільки земельна ділянка була придбана відповідачем за особисті кошти.

За таких обставин правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер: НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Вишгородський», та 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_3 та розміщений на вищевказаній земельній ділянці.

З наведених вище обставин обґрунтованим є і висновок суду про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_3 земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,060 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, житловий масив «Вишгородський», а також всіх будівельних матеріалів, конструктивних елементів, виробів та обладнання, які були використані на будівництво житлового будинку, який розташований на вищевказаній земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Вишгородський».

Доводи апеляційної скарги про те, що договір підряду від 16 травня 2008 року, квитанції до прибуткових касових ордерів та акт приймання-передачі виконаних робіт від 24 березня 2011 року є підробленими, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року між ОСОБА_3 (замовником) та ТОВ «Будпроектдизайн» (підрядником) було укладено договір підряду, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов'язується на свій ризик та власними силами виконати комплекс будівельних робіт з будівництва Будинку за завданням Замовника, а Замовник зобов'язується оплатити вартість робіт та прийняти їх за актом приймання-передачі. Актом приймання-передачі виконаних робіт від 24.03.2011 року підтверджується, що ТОВ «Будпроектдизайн» виконало будівельні роботи з будівництва житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,0600 га, кадастровий номер: НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, Житловий масив «Вишгородський».

Досліджені судом квитанції до прибуткових касових ордерів № 011 від 19.05.2008 року та № 015 від 29.05.2008 року підтверджують факт здійснення ОСОБА_3 повної оплати договірної ціни за Договором підряду в сумі 1 413 183,00 грн. в період з 19.05.2008 року по 29.05.2008 року, до укладення шлюбу з ОСОБА_2

Від імені ТОВ «Будпроектдизайн» зазначені договір, акт виконаних робіт та квитанції були підписані ОСОБА_8, колишнім працівником ТОВ «Будпроектдизайн», який, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив те, що працював у ТОВ «Будпроектдизайн», підписував договір підряду та приймав кошти від ОСОБА_3, відповідно підписував квитанції до прибутково-касових ордерів, на що був уповноважений довіреністю ТОВ «Будпроектдизайн» від 17.01.2008 року, виданою на його ім'я.

Показання свідка ОСОБА_8 узгоджуються з нотаріально посвідченою заявою громадянина ОСОБА_9 від 12.12.2016 року, в якій він зазначає, що протягом всього 2008 року перебував на посаді керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпроектдизайн». Також зазначає, що перебуваючи під впливом помилки, він підписав заяву від 06.12.2016 року, яка була посвідчена нотаріально та подана до апеляційного суду Київської області (том 3, а.с.198). Після цього з ОСОБА_9 зв»язався його колишній колега по проектам ТОВ «Будпроектдизайн» на ім»я Валік, який нагадав йому своє прізвище та по-батькові (ОСОБА_8). Згадавши його прізвище, ОСОБА_9 одразу зрозумів про помилковість та невідповідність дійсності тверджень, викладених в його заяві від 06.12.2016 року. В дійсності, в 2007 році учасниками ТОВ «Будпроектдизайн» було прийняте рішення про уповноваження ОСОБА_8 вести проекти з будівництва об»єктів у Вишгородському районі. На виконання вказаного рішення заявником в січні 2008 року була видана довіреність від імені ТОВ «Будпроектдизайн», якою ОСОБА_8 уповноважувався укладати від імені ТОВ «Будпроектдизайн» договори, угоди, контракти, підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг, приймати кошти від контрагентів ТОВ «Будпроектдизайн» в оплату виконаних товариством робіт та наданих послуг, виписувати прибуткові касові ордери та квитанції до них тощо. При цьому, ОСОБА_9 в заяві стверджує, що саме в травні 2008 року ОСОБА_8 від імені ТОВ «Будпроектдизайн» уклав договір підряду на будівництво житлового будинку на земельній ділянці у житловому масиві «Вишгородський», с. Нові Петрівці, Вишгородський район, Київська область, на досить значну суму. Оскільки печатка ТОВ «Будпроектдизайн» завжди знаходилась на зберіганні в ОСОБА_9, він надавав її ОСОБА_8 лише для скріплення його підпису на договорах, актах, прибуткових касових ордерах та квитанціях до них тощо. Заявник в заяві стверджує, що надавав печатку ОСОБА_8 для скріплення його підпису на вказаному вище договорі підряду, прибуткових касових ордерах та квитанціях до них, що виписувались ОСОБА_8 на виконання цього договору. Також стверджує, що розрахунки ТОВ «Будпроектдизайн» з контрагентами - фізичними особами здійснювались як в безготівковому, так і в готівковому вигляді у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, ОСОБА_9 в заяві стверджує, що не відповідає дійсності інформація, викладена в його Заяві від 06.12.2016 року.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, що зазначені договір підряду, акт виконаних робіт та квитанції є належними та допустимими доказами, які підтверджують, що будівництво будинку було розпочато у травні 2008 року та закінчено у квітні 2011 року, а повна оплата вартості робіт та матеріалів за договором підряду була здійснена ОСОБА_3 до укладення шлюбу з ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на вимогу суду ТОВ «Будпроектдизайн» не надало витребуваних судом довіреності від 17.01.2008 року, виданої на ім'я ОСОБА_8, та витягу з журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових документів, де відображено одержання ТОВ «Будпроектдизайн» готівкових коштів, є безпідставними, оскільки відповідно до Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року №41, строк зберігання журналів, книг реєстрації рахунків, касових ордерів, довіреностей, платіжних доручень, а також корінців, копій ордерів, рахунків, фактур, накладних, квитанцій, чекових книжок складає 3 (три) роки, отже строк зберігання вищевказаних документів сплинув у 2011 році. Таким чином, вказані документи не могли бути надані суду ТОВ «Будпроектдизайн» в зв»язку із закінченням строків їх зберігання. Крім того, згідно відповіді ТОВ «Будпроектдизайн» від 06.12.2016 року на запит апеляційного суду (том 3, а.с.195) товариство повідомило, що строк зберігання документів, виданих в період з травня 2005 року по травень 2008 року, закінчився в період з 2011 по 2013 рік, можливості надати суду копії документів, зазначених у запиті, немає.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона мала самостійний дохід та приймала участь у будівництві будинку, оскільки судом встановлено, що будівництво спірного домоволодіння відбувалось в період з травня 2008 року по квітень 2011 року, а матеріали, обладнання та вироби, які були використані під час будівництва будинку, а також безпосередньо будівельні роботи, які проводились з травня 2008 року по квітень 2011 року, були в повному обсязі оплачені ОСОБА_3 за особисті, в тому числі позичені в банку, кошти до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2

Посилання апелянта на невідповідність дати початку будівництва, на яку посилається ОСОБА_3, з датою, вказаною в повідомленні про початок будівельних робіт КС 93 (25.08.2015 року), законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що будівництво спірного будинку здійснювалось ОСОБА_3 без дозвільної документації, тому з метою належного оформлення прав на будинок в серпні 2015 року відповідач звернувся до департаменту ДАБІ у Київській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт. Вказане повідомлення було заповнене в електронній формі і його дата проставлена електронною системою автоматично, тому ця дата не є підтвердженням дати закінчення будівельних робіт, а фіксує лише факт звернення особи до департаменту.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-2710цс15 колегією суддів відхиляються, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо поділу будинку не з підстав того, що він є об»єктом незавершеного будівництва, а з тих підстав, що наданими суду доказами було підтверджено факт будівництва даного будинку за особисті кошти ОСОБА_3 до укладення ним шлюбу з ОСОБА_2, що виключає можливість застосування положень ст.ст. 69-70 СК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо вони призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм діючого матеріального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :