АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5673/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 липня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, -

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено на підставі ст. 256 ч.4 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку про існування в даному випадку спору про право, оскільки житлова площа, на яку ОСОБА_1 просить визнати право власності за набувальною давністю, знаходиться в її користуванні, відповідно до добровільного договору укладеного між усіма співвласниками. Усі інші співвласники втратили право користування на свої частки, у звязку з відселенням та анулюванням реєстрації на правовстановлюючі документи. Набуте нею право власності ні ким не оспорюється.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить встановити факт виникнення права власності за набувальною власністю на нерухоме майно домоволодіння за адресою: м. Харків, вул.Софіївська,41 та визнати за нею право власності на вказане домоволодіння.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При цьому, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Враховуючи, що визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння № 41 по вул.Софіївська в м. Харкові в порядку набувальної давності може стосуватися прав та інтересів інших співвласників, а також інтересів територіальної громади, то фактично має місце спір про право власності, який може бути розглянуто виключно в порядку позовного провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Доказів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді