Справа №461/3108/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Думичі Р.М.,

з участю представника

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про відшкодування шкоди за фактом незаконного заволодіння майном,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про відшкодування шкоди за фактом незаконного заволодіння майном

В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що станом на 23.04.2016 року не отримав майно, продукти харчування, особисті речі якими заволоділи співробітники пункту пропуску «Краковець» Львівської митниці ДФС України. Позовну заяву подає на підставі отриманих в лютому 2016 року, документів (посадової інструкції інспектора митного поста «Краковець», технологічної схеми п/п «Краковець») у відповідності з до якого митники незаконно заволоділи його майном в грудні 2013 року. За участю Мостиського прикордонного загону в період 2014 року - 2015 року здійснили розкрадання його майна, безпосередньо у міжнародному автомобільному пункті пропуску через державний кордон України «Корчова - Краковець». Невідомо на яких документах ґрунтувались прикордонники, вказавши в якості товару у контрольному талоні серії НОМЕР_3, його особистий транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_2. Вважає, що такі незаконні дії прикордонників, дали можливість інспектору митниці ОСОБА_4 використовувати контрольний талон серії НОМЕР_3, в якості вантажної митної декларації (ВМД) з метою незаконного заволодіння його майном на суму понад 500 000 грн. Просить суд позовні вимоги задоволити, відшкодувати шкоду за фактом незаконного заволодіння його майном.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Львівської митниці ДФС України у Львівській області заперечив проти задоволення позову, вважає, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження нанесення йому матеріальної та моральної шкоди, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник Західного регіонального управління Державної прикордонної служби Українив судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відповідачу надіслана судова повістка рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року о 04.00 год. ОСОБА_2, автомобілем марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 прямував з Республіки Німеччина в Україну, з приватної поїздки, через м/п «Краковець» Львівської митниці Міндоходів, обравши формою проходження митного контролю смугу митного контролю - «червоний коридор» з метою ввезення транспортного засобу в режимі імпорт. При в'їзді в Україну для проходження митного контролю на фільтрі пункту пропуску ОСОБА_2 подав такі документи: копію технічного паспорту НОМЕР_4, рахунок-фактуру №704 на суму 4500 євро, копію закордонного паспорту НОМЕР_5, на яких було проставлено штамп «ПМК №261» і поміщено під митний контроль. Транспортний засіб марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 був переведений в статус затриманих для оформлення попередньої декларації, оскільки ОСОБА_2 не було оформлено грошової застави, транспортний засіб був знятим з обліку.

06 грудня 2013 року о 18:00 год. ОСОБА_2 подав до митного органу в єдине вікно як підставу для переміщення транспортного засобу в режимі імпорт такі документи: рахунок-фактуру (без номер) від 28.11.2013 року на суму 2800 євро; оригінал технічного паспорта НОМЕР_4 і закордонний паспорт НОМЕР_5; митну декларацію громадянина України ОСОБА_2 завірену «ПМК №546» і «ОНП 666» від 06.12.2013 року, вказавши при цьому ЕЕ №700150000/2013/1844 від 06.12.2013 року.

ОСОБА_2 вчинив дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів документів, що містять неправдиві відомості стосовно їх митної вартості, що і було зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 06.12.2013 року №3362/20908/13.

Постановою Апеляційного суду Львівської області у справі №461/828/14-п від 04.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 4 лютого 2014 року скасовано. Вирішено визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 114636,54 грн. та конфіскації в дохід держави, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №3362/20908/13 від 06.12.2013 року автомобіля марки «Renault Megane», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 1461 см.куб., дизель, вартістю 114636,54 грн. Судовим рішенням суду встановлено, що будь-яких даних про те, що посадовими особами митного органу були допущені порушення при оформленні матеріалів справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 у матеріалах справи немає та апеляційним судом не здобуто.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У митній декларації від 06.12.2013 року не зазначено відомості про будь-які інші товари, грошові кошти, особисті речі, що переміщуються через митний кордон, окрім автомобіля.

В контрольному талоні серії НОМЕР_3 в графі «найменування товару, напрямок переміщення» вказано лише «транспортний засіб».

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував, те що діями відповідачів йому завдану матеріальну шкоду, а також не довів що у нього було вилучено окрім автомобіля, його майно на суму понад 500 000 гривень, продукти харчування, особисті речі.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди, неправомірними діями відповідачів, не доведено розміру матеріальної та моральної шкоди, а також не доведено вини відповідачів щодо незаконного заволодіння його майном, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 60, 1166, 1167 ЦК України

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про відшкодування шкоди за фактом незаконного заволодіння майном - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Городецька