Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1699/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

07.09.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення із співвласника грошової компенсації вартості часток із майна,що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення із співвласника грошової компенсації вартості часток із майна,що є у спільній частковій власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що після смерті їхнього батька, ОСОБА_5,. вони як спадкоємці першої черги за законом і його дружина ОСОБА_4 успадкували по 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

Зазначили, що дана квартира є неподільною і спільне проживання в ній усіх співвласників є неможливим, а на неодноразові пропозиції самостійно сплатити їм вартість їхніх часток відповідач відмовляється.

За висновком незалежної оцінки цього майна, ринкова вартість даної квартири становить 200 015 грн., в тому числі вартість її 1/6 частки складає 33 336 грн.

Позивачі просили суд стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості по 1/6 часток у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 в сумі 33 336 грн. та на користь ОСОБА_3 в сумі 33 336 грн., а всього на загальну суму 66 672 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми - ОСОБА_5 від першого шлюбу (а.с.4-6).

З свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 08.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградські області вбачається , що ОСОБА_5 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.39).

Відповідач ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцями майна ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року є: дружина - ОСОБА_4 донька ОСОБА_3, син ОСОБА_2

Спадкоємці успадковують по 1/6 частині спадкового майна. Спадщина,на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру (а.с.10-11), квартира складається з однієї кімнати , житловою площею 20.1 кв.м.

За висновком про оцінку нерухомого майна(а.с.14) ринкова вартість 1/6 частки об'єкта оцінки (спірної квартири) становить 33 336.00грн., в тому числі 2/6 частки складає 66672.00грн.

Відповідно до довідки реєстраційної служби ,ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 з 18.07.2001 року.

Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2007 року спірна квартира дійсно належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної власності в рівних частинах (а.с.43).

ОСОБА_4 є пенсіонером за віком і отримує пенсію (а.с.53-55).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно іншого майна окрім спірної квартири у відповідача не має (а.с.57).

Суд першої інстанції зазначив, що частиною 3 ст.364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути подана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника,який отримав таку компенсацію,припиняється з дня її отримання.

Суд першої інстанції зазначив, що , положеннями ст.364 ЦК України регулюються випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно.

Однак при вирішенні спору, слід також врахувати, що в силу положень ст.ст.21,24,41 Конституції України,статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом незалежно від розміру часток співвласник при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Суд першої інстанції зазначив, що виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, в яких заявляються вимоги одного із співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, є необхідність встановлювати наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно з Законом; чи користується спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачуються іншими співвласниками , які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_4 не має матеріальної можливості виплатити позивачам вартість їхніх часток у праві спільної часткової власності, так як вона не працює, оскільки є людиною похилого віку, отримує пенсію за віком, що є її єдиним джерелом для її існування, іншого нерухомого майна та житла у неї не має, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, а ч. 3 цієї ж статті гарантуються рівні умови здійснення своїх прав усім власникам.

Стягнення грошової компенсації за частки позивача, який бажає виділу, з відповідача, яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за останньою усупереч її волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Здійснення права власності полягає не лише у реалізації власником права розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки обраний ними спосіб захисту права власності становитиме надмірний тягар для іншого співвласника та очікувано призведе до порушення прав власника ОСОБА_4, що є неможливим в силу дії рівності прав усіх співвласників.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права оскільки суд в порушення статті 364 ЦК України не задовольнив позовні вимоги позивачів.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи зокрема , що відповідно до свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями майна ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року є його донька ОСОБА_3, дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 Спадкоємці спадкують по 1/6 частині спадкового майна. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Спірна квартира має одну житлову кімнату площею 20.1 кв.м.

Відповідно до висновку про оцінку нерухомого майна ринкова вартість 1/6 частки об'єкта оцінки (спірної квартири) становить 33 336.00грн.

Відповідно до довідки реєстраційної служби ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 з 18.07.2001 року.

ОСОБА_4 є пенсіонером за віком і отримує пенсію (а.с.53-55).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно іншого майна окрім спірної квартири у відповідача не має (а.с.57).

Суд першої інстанції обґрунтовано послався, в своєму рішенні на правові висновки Верховного Суду України викладені в Постанові від 13.01.2016 року у цивільній справі №6-2925 цс15. відповідно до яких , випадки , коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в пункті 6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, в яких заявляються вимоги одного із співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, є необхідність встановлювати наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно з Законом; чи користується спільним майном інші співвласники - відповідач по справі; чи сплачуються іншими співвласниками , які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку , виходячи із встановлених обставин справи , що відповідач , як співвласник майна, не спроможний виплатити позивачам компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно. Компенсація зазначена в позові становитиме для відповідача надмірний тягар.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України висновки щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: