Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

29 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2016 року він уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») договір фінансового лізингу № 002543 про придбання міні-трактора «DongfengDF 404 DHL» вартістю 12 209,36 доларів США. На день підписання зазначеного договору він сплатив відповідачу 32 599 грн, однак зазначеного міні-трактора не отримав. Ознайомившись із умовами договору, зрозумів, що його ввели в оману, оскільки в договорі від 11 лютого 2016 року № 002543 були зазначені зовсім інші обставини, які мають істотне значення, а саме: права та обов'язки сторін, ціна міні-трактора не відповідала ціні, зазначеній на Інтернет-сайті продавця та за попередніми домовленостями з представником продавця. Він мав намір придбати трактор у власність, а з тексту договору вбачалося, що він уклав із відповідачем договір фінансового лізингу № 002543, відповідно до якого товариство зобов'язалося придбати у свою власність та передати йому у користування міні-трактор «DongfengDF 404 DHL», а він зобов'язався належним чином використовувати трактор за його призначенням, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати за користування трактором лізингові та інші платежі. Вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству та порушують його права як споживача. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 11 лютого 2016 року № 002543, укладений між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто», стягнути з останнього на свою користь кошти в сумі 32 599 грн та збитки в сумі 325,99 грн.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 11 лютого 2016 року № 002543, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 32 924 грн 99 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Ваш Авто» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими. Під час розгляду справи судами дотримано вимог вищевказаних норм процесуального права.

Судами установлено, що 11 лютого 2016 року між позивачем і відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 002543 з додатками, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді міні-трактора «DongfengDF 404 DHL» вартістю 12 209,36 доларів США, що еквівалентно 325 990 грн, та передати цей трактор у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно з графіком. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати міні-трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно з п. 1.7 договору трактор передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 12 209,36 дол. США; авансовий платіж - 6 104,68 дол. США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж - 508,72 дол. США; адміністративний платіж - 1 220,94 дол. США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 366,28 дол. США (3 % вартості предмета лізингу).

На виконання умов договору 11 лютого 2016 року ОСОБА_3 сплатив ТОВ «ЛК «Ваш Авто» адміністративний платіж у розмірі 32 599 грн та комісію банку в сумі 325,99 грн за перерахування зазначених коштів.

Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Установлено, що вищевказаний договір фінансового лізингу від 11 лютого 2016 року № 002543 не посвідчено нотаріально, тому правильним є висновок суду про визнання нікчемним цього договору.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд хоча й обґрунтував рішення про задоволення позову наявністю двох підстав: несправедливі умови та відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору, однак правильно вирішив справу по суті.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Таким чином, правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про помилковість висновків судів щодо несправедливості умов договору та що сторонами дотримано вимоги ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, є безпідставними, адже, як установив суд, оспорюваний договір не посвідчено нотаріально, тому він є нікчемним.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили правової природи договору непрямого фінансового лізингу, не встановили його умов, спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень та наявними у справі доказами. При цьому суди достатньо повно установили обставини справи, які мають значення для вирішення спору, правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Крім того, ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак