АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3088/2016 Головуючий у І інстанції - Демидовська А.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ГриньКостянтина Андрійовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 13.02.2006 року було укладено договір, на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 01.03.2015 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 41 290,52 грн., яка складається з таких складових: 7613,93 грн.- заборгованість за кредитом; 31 234,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 1 942,41 грн.- штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з Відповідача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом невірно встановлено граничний строк дії картки, відповідно до банківського програмного комплексу «Приват48» відображена наступна інформація: строк дії картки місяць/рік: 02/13, значить строк позовної давності спливає у грудні 2015 року.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 13.02.2006 року звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» із Заявою, в якій зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку та надає свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з п.1.1. статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», останнє є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

У Заяві зазначено, що кредитний ліміт, установлений банком у сумі 1500,00 грн., базова процентна ставка на момент підписання договору становить 3% на місяць, а термін дії картки встановлений до 02.2009 року.

Відповідно до п.3.3. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою відповідача відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. На підставі викладеного пункту банком неодноразово змінювався кредитний ліміт, остання зміна якого відбулася 22.01.2009 року, шляхом встановлення розміру кредитного ліміту у сумі 7 620,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кошти, передбачені договором.

Проте, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконує, у зв'язку із чим має перед позивачем заборгованість у сумі 41 290,52 грн., яка складається з: 7 613,93 грн. заборгованості за кредитом; 31 234,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 1 942,41 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Відповідно до п.5.4. «Правил користування платіжною карткою» строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, прострочена заборгованість виникла у відповідача з 28.11.2008 року, останній платіж у сумі 200,00 грн. зроблений відповідачем 11.02.2009 року, тобто до закінчення строку дії картки та дати повного погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до роз'яснення , викладеного в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»- встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього»

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що вимоги позивача щодо існування заборгованості відповідача перед позивачем доведені, однак, за заявою відповідача суд правомірно застосував строк позовної давності.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до певного числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Оскільки останній місячний платіж відповідачці слід було внести до 30 жовтня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом липні 2015 року, то висновок суду першої інстанції про порушення позивачем строку позовної давності ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, так як відповідно до банківського програмного комплексу «Приват48» відображена інформація, що строк дії картки відповідача зазначено 02/13, а значить звернення до суду в 2015 році було в межах трирічного строку.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів видачі відповідачу після 28.02.2009 року картки з новим строком дії, а також із розрахунку заборгованості не вбачається, що відповідач користувалася коштами банку після спливу дії картки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - ГриньКостянтина Андрійовича відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :