ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3348/16-ц
Провадження № 2/210/1460/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" вересня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді - Костенко В.В.

за участі секретаря - Севанян М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 11 липня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2013 року.

Від спільного життя з відповідачем вона має неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком.

Відповідач фізично здоровий, працездатний чоловік, може надавати допомогу на утримання дитини. У зв'язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає , позивачка вимушена звернутися до суду.

На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше , ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття, та допустити рішення до негайного виконання в межах сум платежів за один місяць.

Позивачка у судовому засіданні присутня не була, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини , задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не зявився , однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 20 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 20 квітня 2013 року , серії НОМЕР_3 , актовий запис № 134 (а.с. 7 ).

Від спільного життя з відповідачем, позивачка має неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, про що у Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , 26.07.2013 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 349 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 26.07.2013 року ( а.с.8 ). Відповідач у свідоцтві про народження , записаний батьком .

З довідки виданої Криворізьким об'єднанням міської довідково-інформаційної служби 30.08.2016 року за № 23 вбачається, що разом з ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 склад сімї 4 чоловіка , серед яких ОСОБА_4 .

Як зазначено в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дітей до їх повноліття.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України).

Днем звернення позивача до суду є 11 липня 2016 р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду .

Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи.

Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини .

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення повноліття дитини , починаючи з 11 липня 2016 року.

Керуючись п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212, 214-215, 367 ч.1 п.1 Цивільно-процесуального України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини- задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1 , який мешкає АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1 , який мешкає АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551, 20 грн

Рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при його проголошенні у той же строк із дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Костенко