Справа № 307/3662/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2016 р. за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 у грудні 2015 р. Просила вселити її з донькою-інвалідом у житловий будинок № 54-б по вул. Корнійчука в с. Терново Тячівського району Закарпатської області та зобовязати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні будинком та надвірними спорудами, а також стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування зазначає, що вказаний будинок побудований під час шлюбу, однак відповідач перешкоджає їй із донькою проживати в ньому. У січні 2016 року ОСОБА_2 предявив до ОСОБА_3 зустрічний позов. Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування приміщенням за адресою: с. Терново, вул. Корнійчука, 54/б, Тячівського району Закарпатської області, внаслідок її відсутності понад установлені строки (а.с.26-27). На обґрунтування зазначає, що з моменту одруження вони з відповідачкою проживали в господарській споруді, яка розташована на земельній ділянці його батьків, побудована ними та належить їм. Він особисто не є власником якої-небудь нерухомості. Відповідачка безпричинно покинула місце проживання і відсутня вже понад рік. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року первісний позов задоволено повністю: уселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у житловий будинок № 54-б по вул. Корнійчука в с. Терново Тячівського району та зобовязано ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні цим будинком і надвірними спорудами. У задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с.57-58). У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в первісному позові та задоволення зустрічного позову. Доводить про невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що не є власником господарської будівлі, в яку судом уселено позивачку з донькою. Водночас позивачка ніколи не проживала в житловому будинку батьків (як головній речі), не вела з ними спільне господарство, не сплачувала спільні комунальні послуги. Посилаючись на статтю 107 ЖК Української РСР, вважає, що позивачка не має жодних правових підстав для проживання у будинку (а.с.65-67). Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення зміні, з таких мотивів. Суд першої інстанції установив, що позивачка в листопаді 2014 р. разом зі своєю донькою від першого шлюбу та донькою від шлюбу з відповідачем переїхала до своїх батьків через сімейний конфлікт із ОСОБА_2 До спливу річного терміну вона неодноразово намагалася повернутися у будинок, де проживала разом із відповідачем, але не змогла вселитися через вчинювані останнім перешкоди. Тобто, ОСОБА_3 як особа, що не втратила право на проживання у житловому будинку № 54 «б» по вул. Корнійчука в с. Терново, підлягає вселенню. У задоволенні зустрічного позову відмовлено з аналогічних мотивів. При цьому суд першої інстанції послався на ст.ст. 64 ч.1, 156 ЖК Української РСР і ст. 405 ЦК України. Колегія суддів не погоджується із висновками в частині первісного позову через їх невідповідність обставинами справи та порушення норм матеріального права. Установлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 01.03.2009 р. (а.с.8). від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), яка проживає із матірю (а.с.10). Рішенням тячівського районного суду від 08.06.201 6 р., яке 01.07.2016 р. набрало законної сили, шлюб між указаними сторонами розірвано. Згідно з даними паспортів громадянина України ОСОБА_2 із 01.08.1986 р. зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 (у своїх батьків), а ОСОБА_3 з 06.11.1996 р. у с. Вільхівці Тячівського району, вул. Вільхівчик, 289 (у своїх батьків), де проживає із дитиною дотепер (а.с.11). Відповідно до ст. 380 ЦК житловий будинок як об'єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов'язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об'єкта. Житловий будинок у цілому може бути як об'єктом права власності однієї особи, так і об'єктом права спільної сумісної чи часткової власності. Згідно з положеннями ст.ст. ст. 331 ч.2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає із моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За правилами ст. 19 ч.1 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено: укладені у встановленому законом порядку договори; свідоцтво про право власності на нерухоме майно; рішення суду, що набрало законної сили, інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Таких документів на будинок № 54-б, в який позивачка просить уселити її із донькою, сторони не мають, що не заперечується. Як видно з листа архівного відділу Тячівської РДА від 19.05.2016 р., в документах виконавчого комітету Тернівської сільської ради за 2002-2009 р. відсутні відомості про відкриття домогосподарства по вул. Корнійчука, 54-б, у с. Терново Тячівського району та оформлення права власності за ОСОБА_2 Наявну в матеріалах справи довідку Тернівської сільської ради від 07.07.2015 р. (а.с.12) та додані представником позивачки дві виписки погосподарського обліку від 01.08.2016 р. колегія суддів на підставі ст. 59 ЦПК України не бере до уваги як допустимі докази в підтвердження права власності на вказаний будинок. Окрім того, ці документи містять суперечливу інформацію щодо часу побудови будинку (то 1972 р., то 2003 р.), власника (то ОСОБА_2, то ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3Ю?.), та назви населеного пункту (то с. Вишоватий, то с. Терново). Статус позивачки як члена сімї відповідача не є предметом правового аналізу та не оспорюється. Однак, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок. За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вселення ОСОБА_3 із донькою у будинок № 54-б по вул. Корнійчука в с. Терново, якого де-юре на існує. У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення у частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і вселення підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване (ст. 213 ЦПК України), а в задоволенні цього позову належить відмовити. Натомість, із відмовою в задоволенні зустрічного позову колегія суддів погоджується. Так, за правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ж до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Оскільки ОСОБА_2 не є власником житлового будинку № 54-б по вул. Корнійчука в с. Терново і такий де-юре не існує, то ні правових, ні фактичних підстав для предявлення вимоги про визнання особи (ОСОБА_3М.) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у нього немає. Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу як суперечні обставинам справи та вказаним нормам матеріального права. За приписами ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Керуючись ст.ст. 331, 380, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 31, 59, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3-4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 2. Рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2016 р. у частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і вселення скасувати і в цьому позові відмовити. 3. Решту рішення залишити без змін. 4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: