АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7607/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Парамонов М.Л.
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Іванченко М.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2016 року ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.02.2011 року між сторонами було укладено Договір оренди приміщення б/н, згідно п.2.1 якого Орендодавець (позивач) передав відповідачу в орендне користування квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 88,20 кв. м, яка належить позивачу на праві власності, для організації офісу, без права ведення виробничої діяльності та реєстрації юридичної адреси в органах виконавчої влади.

Згідно п.4.1 Договору оренди з 01.09.2011 року за згодою сторін було визначено розмір орендної плати - 1300,00 доларів США.

До 01.03.2012 року Орендар (відповідач) користувався переданим йому в користування майном (квартирою) та сплачував орендну плату на умовах Договору.

Згідно п.8.7 Договору оренди при згоді сторін на продовження строку дії Договору сторони складають письмову угоду, що додається до Договору. На зазначених умовах сторонами було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої Договір було пролонговано до 31.12.2013 року.

Відповідно до п.8.6 Договору термін дії Договору може бути пролонгований тільки на підставі письмової заяви Орендаря, поданої на ім'я Орендодавця за місяць до закінчення строку договору, у випадку відсутності такої заяви орендаря про продовження, припинення або зміну Договору, Договір вважається припиненим.

Згідно п.5.2 Договору оренди повернення майна (предмету оренди) у зв'язку з припиненням або розірванням дії Договору проводиться безпосередньо Орендодавцю протягом 10 календарних днів по акту приймання-передачі.

Оскільки сторони не продовжували термін дії Договору після 31.12.2013 року в установленому умовами Договору порядку, відповідач продовжував користуватися майном та повернув орендоване майно лише в червні 2015 року, про що сторонами було складено акт приймання-передачі б/н від 27.06.2015 року.

З підстав вищевикладеного позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за період прострочення користування орендованим майном - з 01.01.2014 року по 27.06.2015 року у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення згідно ст.785 ЦК України, що становить (1300,00 х 18 міс.) = 23 400,00 доларів США, що станом на 28.12.2015 року з урахуванням офіційного курсу НБУ становить 541 476,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 26.02.2011 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір оренди приміщення б/н, згідно п.2.1 якого Орендодавець (позивач) передав відповідачу в орендне користування приміщення квартири АДРЕСА_1, загальною площею 88,20 кв. м, яка належить позивачу на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 25.11.1993 року, для організації офісу, без права ведення виробничої діяльності та реєстрації юридичної адреси в органах виконавчої влади, про що було складено акт приймання-передачі від 26.02.2011 року (а.с.7-10, 11, 12).

Згідно п.4.1, 4.8 Договору оренди з 01.09.2011 року за згодою сторін було визначено розмір орендної плати - 1300,00 доларів США на місяць; п.8.3 Договору термін дії договору сторонами було визначено до 01.03.2012 року.

Позивач не заперечував, що до 01.03.2012 року відповідач користувався переданим йому в користування майном (квартирою) та сплачував орендну плату на умовах Договору.

Згідно п.8.7 Договору оренди при згоді сторін на продовження Договору сторони складають письмову угоду, яка додається до Договору.

01.03.2012 року сторонами було укладено додаткову угоду №1, згідно якої Договір було пролонговано до 31.12.2013 року (а.с.13).

Відповідно до п.8.6 Договору термін дії Договору може бути пролонгований тільки на підставі письмової заяви орендаря, поданої на ім'я Орендодавця за місяць до закінчення строку договору, у випадку відсутності заяви орендаря про продовження, припинення або зміну Договору, Договір вважається припиненим.

Згідно п.5.2 Договору оренди повернення майна (предмету оренди) у зв'язку з припиненням або розірванням дії Договору проводиться безпосередньо орендодавцю протягом 10 календарних днів по акту приймання-передачі.

Відповідно до ст.763, 764 ЦК України договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором; якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У п.7.7 розділу 7 Договору оренди (відповідальність сторін) сторонами було передбачено, якщо обставини невиконання зобов'язань однією із Сторін за даним Договором і їхні наслідки продовжуються більш 3-х місяців, то кожна із сторін буде вправі анулювати Договір цілком або частково, і в цьому випадку жодна із сторін не буде мати права зажадати від іншої сторони відшкодування можливих втрат (а.с.9).

Позивач не заперечував, що сторонами було складено та підписано акт від 17.11.2014 року №1, яким було зафіксовано факт наявності заборгованості відповідача по оплаті за оренду квартири станом на 17.11.2014 року, тобто з 01.01.2014 року, згідно п.4.1 Договору від 26.02.2011 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.52), що фактично на думку суду підтверджує твердження представника відповідача, що після 31.12.2013 року термін дії Договору оренди сторонами фактично пролонговано на наступні періоди відповідно до положень ст.764 ЦК України, і позивач не пред'являв вимоги щодо припинення дії Договору та повернення орендованого майна.

На вимогу позивача у червні 2015 року предмет оренди було повернуто згідно акту від 27.06.2015 року та відповідно до умов Договору, без претензій з боку позивача (а.с.17).

Будь-яких вимог щодо орендної плати за період з 01.01.2014 року по 27.06.2015 року позивачем у даній справі до відповідача пред'явлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З підстав наведеного суд дійшов висновку, що факту припинення Договору оренди від 26.02.2011 року, укладеного між сторонами, станом до 27.06.2015 року (ч.1 ст.785 ЦК України) судом не встановлено, тому в позові має бути відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що виходячи із редакції пунктів 5.2., 8.6., 8.7., договору:

- необхідним є укладання письмової угоди на продовження договору обома сторонами, якої, крім додаткової угоди № 1 від 01.03.2012 року між сторонами не укладалось;

- про можливість пролонгації договору лише тільки на підставі письмової заяви орендаря, а така заява орендарем (відповідач у справі) на ім'я орендодавця не подавалась;

- у випадку відсутності заяви орендаря про продовження, припинення або зміну договору він вважається завершеним.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що орендар за місяць до закінчення терміну дії договору не надіслав орендодавцю (позивачу у справі) письмове повідомлення про продовження дії договору, колегія суддів вважає, що термін договору оренди закінчився 31 грудня 2013 року, як це визначено сторонами умовами договору.

Посилання відповідача на загальні норми пролонгації договору відповідно до вимог ст. 764 ЦК України є безпідставними. В даному випадку вказана норма застосуванню не підлягає, оскільки сторони, укладаючи договір оренди, передбачили спеціальний порядок його пролонгації. Оскільки судом встановлено, що предмет оренди було повернуто лише 27 червня 2015 року, що підтверджуються актом приймання-передачі підписаним сторонами, то як передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З підстав наведеного, колегія суддів вважає необхідним стягнути на користь позивача неустойку за користування предметом оренди за час прострочення згідно статті 785 ЦК України.

В апеляційному суді позивач та його представник уточнили період прострочення, який становить 17 місяців та 27 днів та просять стягнути 538467 грн. 18 коп. (1300, 00 дол. США х 17 місяців 27 днів = 23270 дол. США, що становить 538467 грн. 18 коп.)

З підстав вищенаведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - фізичної особи-підприємця - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість з неустойки у розмірі 538 467 грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 5384 грн. 67 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді