Провадження №2/592/476/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Сум в складі головуючого Костенко В.Г.

секретарі Антуфьєва В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод

ВСТАНОВИВ:

Позивач вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення апеляційного суду Сумської області від 07.04.2014 року новий мансардний житловий будинок та прибудову до старого будинку за адресою м.Суми по вул.Косівщінській, 48 визнані обєктом спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2. Втім через необхідність лікування у 2015 році вимушений був залишити будинок. Відповідач змінила замки та не допускає до будинку. Тому позивач просить вселити до нового будинку та прибудови до старого будинку, зобовязати відповідача надати ключі від мансардного будинку, прибудови до старого будинку, огорожі по периметру, а також всіх дверей в будинку. Також просив не чинити перешкоди у користуванні новим будинком та прибудови до старого будинку.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що позивач з 2009 року виїхав до м.Полтави де створив сімю і постійно проживає. З того часу він не намагався вселитися до будинку. Вважає, що заявлений позов не може бути задоволений, оскільки право на спірні приміщення не зареєстроване. Також повідомив, що старим будинком користується інша особа, спадкоємець попереднього співвласника.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 59-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2002 року по 15.12.2009 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 07.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Сумської міської ради про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, встановлення факту проживання однією сім'єю, визнано, що мансардний житловий будинок М-ІІ та прибудова до будинку А-1, розміром 2,3х4,40 м., по вул. Косівщинській, 48 в м. Суми є обєктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Цим же рішенням встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 збудували мансардний житловий будинок М-ІІ та прибудова до будинку А-1, розміром 2,3х4,40 м..

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з того, що на зазначений будинок і прибудову не введено в експлуатацію та право власності не зареєстроване.

При розгляді цієї справи встановлено, що відповідач на підставі договору дарування від 11.06.2004 року набув права власності на 63/100 частин житлового будинку по вул. Косівщинській, 48 в м. Суми. За договором право власності переходило на будинок площею 53,8 кв.м., сарай «В», вбиральню «Д», сарай «Е», вбиральню «К», огорожу №4-6.

Зазначений будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці.

На час судового розгляду за технічним паспортом прибудова до будинку А-1, розміром 2,3х4,40 м. є прибудова до будинку «а3». Будинок М-ІІ також внесений до технічного паспорту. Втім право власності на прибудову до будинку та будинок не зареєстровані.

Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджується, зазначеним рішенням апеляційного суду, договором дарування, технічним паспортом, копії яких додані до матеріалів справи./а.с.3-5,45,46, 47-51/

З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 331, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 6 ЖК України.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, розміщене на території України. У Державному реєстрі прав реєструються права на такі об'єкти нерухомого майна: житлові будинки; приміщення - частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Відповідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян.

Звертаючись до суду позивач мотивував вимоги тим, що має права на нежитлову прибудову до будинку «а3» та збудований мансардний будинок М-ІІ у звязку з чим просив вселити його.

Всупереч положенням ст.ст. 59-60 ЦПК України позивач не надав доказів створення йому перешкод з боку саме відповідача. Не надав доказів на підтвердження існування ключів від огорожі периметру та приміщень, їх кількості. Надані копії звернень і відповідей до них датовані періодом 2013-2014 років, тобто до подій зазначених позивачем у обґрунтування позову./а.с.14-36/. Тобто не є доказами спірних обставин.

Прибудова до будинку «а3» сама по собі є нежитловою прибудовою, вона не використовується для проживання, а тому до неї неможливо вселити.

Прибудова до будинку «а3» і мансардний будинок М-ІІ не введені у експлуатацію, право власності на них не зареєстроване. Позивач з заявлених підстав має право на усунення перешкод вже після реєстрації права власності.

Таким чином заявлений позов в межах заявлених вимог не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду. Особою, яка була відсутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в десятиденний строк з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 26.02.2016 року.

Суддя В.Г. Костенко