АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі. Зазначає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання до Управління ДВС ГУЮ у м. Києві, містить заходи примусового виконання рішення, а саме, вимогу Подільському РУ ГУ МВС України в м. Києві передати їй чітко визначені рішенням суду та виконавчим листом речі. Крім того, у разі незрозумілості змісту виконавчого документа, державний виконавець мав звернутися до суду з заявою про роз'яснення відповідного рішення або виконавчого документа, а не відмовляти у відкритті виконавчого провадження.

В судове засідання скаржник, посадова особа, дії якої оскаржено, представник заінтересованої особи не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9541/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Подільського РУ ГУ МВС України, ГУ МВС України в м. Києві, Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти та речі, звільнено їх з-під арешту та передано ОСОБА_1

На виконання вказаного рішення суду 25 листопада 2015 року Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 758/12314/13-ц, строком пред'явлення до виконання до 10 грудня 2015 року (а.с.6).

27 листопада 2015 року вказаний виконавчий лист було пред'явлено до виконання до Управління Державної виконавчої служби м. Києва (а.с.5).

Крім того, 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 було направлено заяву до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якій зазначено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року частково задоволено її вимоги, а тому вона просила передати їй грошові кошти та речі, визначені рішенням суду (а.с.10, 11).

Відповідно до довідок члена ліквідаційної комісії Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві Єзерської Л.В. у секторі фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві зберігаються вироби з жовтого та білого металу, а на депозитному рахунку зберігаються грошові кошти в сумі 118 958,00 грн., які були вилучені в ОСОБА_5 Рішення судових органів щодо вирішення питання по даних цінностях та коштах до СФЗБО Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві не надходили (а.с.87, 88).

Постановою головного держаного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві НовакГ.М. від 03 грудня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки рішення суду не передбачає вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення (а.с.7-8).

18 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати неправомірними дії головного держаного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Новак Г.М. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та скасувати постанову державного виконавця від 03 грудня 2015 року, крім того, просила зобов'язати головного держаного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Новак Г.М. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 758/12314/13-ц, виданим Подільським районним судом м. Києва 25 листопада 2015 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії головного держаного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Новак Г.М. з приводу винесення вказаної постанови про відмову у відкритті провадження є правомірними та відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і освоположних свобод ( далі по тексту Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його заяви незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відповідно до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян.

Статтею 368 ЦПК України визначено, що питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішую місцевий суд, який розглянув справу.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист (ч.2 ст.368 ЦПК України).

Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) (ч.1 ст.369 ЦПК).

Вимоги до виконавчого документу є єдиними і визначені ст. 18 Закону.

Згідно до п.4 ч.1 ст.18 Закону у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» ( далі по тексту Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цих Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ ), у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом та цим Законом (ч.2 ст.11 Закону).

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Законодавство не передбачає виключного переліку заходів примусового виконання рішення, а тому вказана стаття містить пункт щодо інших заходів, передбачених рішенням.

Як вбачається з резолютивної частини рішення Подільського районного суду від 11 вересня 2014 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільского РУ ГУ МВД, ГУ МВД України в м.Києві, ДПІ у Подільскому районі ГУ Міндоходів у м.Києві, ОСОБА_5 про визнання права власності та звільнення майна з під арешту за ОСОБА_1 визнано право власності на певне майно, звільнено його з-під арешту та визначено передати майно власнику.

У виданому судом виконавчому листі викладена резолютивна частина ухваленого на користь ОСОБА_1 рішення, відповідно до якого чітко зазначено про передачу ОСОБА_1 звільнених з під арешту речей, що є, на думку колегії суддів, заходом примусового виконання рішення.

Крім того, відповідно до вимог ст.34 Закону у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення або зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про роз'яснення відповідного рішення або виконавчого документа.

Відповідно до вимог ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної служби

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч.2 ст.25 Закону).

Натомість, державний виконавець не вчинив передбачених Законом дій, а неправомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на відсутність у виконавчому документі заходів примусового виконання.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій державного виконавця.

З урахуванням вищевикладеного, доводи скарги ОСОБА_1 в частині визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-758/12314/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 25 листопада 2015 року, неправомірними та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві № ВП 49501946 від 03 грудня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відтак, вимоги скарги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №№ 2-758/12314/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 25 листопада 2015 року, не підлягають задоволенню, оскільки такий обов'язок державного виконавця прямо передбачено ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене ухвала Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України як постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення скарги на дії держвиконавця.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року скасувати та постановити нову.

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Галини Матвіївни щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-758/12314/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 25 листопада 2015 року, неправомірними.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві № ВП 49501946 від 03 грудня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-758/12314/13-ц, виданого Подільським районним судом м.Києва 25 листопада 2015 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко