Справа № 352/2740/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1867/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М.. ОСОБА_2,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» та Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 25 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

10.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» та НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 29.09.2014 року з вини ОСОБА_4, який перебуваючи у трудових відносинах з ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат», при виконанні трудових обовязків, керуючи службовим автомобілем, застрахованим НАСК «Оранта», сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1.

Позивач вказував на те, що для ремонту автомобіля він позичив у ОСОБА_5 2500 доларів США.

Посилаючись на те, що на день позики курс долара США відносно гривні становив 14,94 грн. за 1 дол. США, то просив стягнути 20520 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, курсову різницю, яка на день звернення до суду становила 21 325 грн. з розрахунку 23,50 за1 дол. США та 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тисменицького районного суду від 25 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що ним не подано належних доказів на підтвердження наявних пошкоджень транспортного засобу, вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу, оскільки акт прийняття виконаних робіт та товарний чек не є доказами розміру заподіяної шкоди, та можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, а саме висновком автотоварознавчої експертизи.

Апелянт вказує на те, що на момент звернення до суду всі ремонтні роботи вже було проведено, при цьому зі сторони НАСК «Оранта» жодних дій, спрямованих на виплату відшкодування потерпілій особі вчинено не було.

Крім того, відповідачем НАСК «Оранта» не було розяснено позивачу його прав стосовно можливості здійснення страхового відшкодування, а судом не встановлено розміру страхових сум, у межах яких здійснюється страхове відшкодування.

Не враховано судом і того, що в порушення вимог ч.1,2 ст. 34 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» НАСК «Оранта» не провела розслідування страхової події протягом двох днів з моменту отримання повідомлення про настання страхового випадку, та не направила протягом 10 робочих днів свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Не враховано судом і того, що несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних причин про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

ОСОБА_3 вважає, що судом не було досліджено питання відшкодування йому моральної шкоди. Так, внаслідок пошкодження транспортного засобу, який використовувався ним інвалідом ІІ групи, людиною похилого віку для задоволення власних побутових потреб, він змінив звичайний спосіб життя, що завдало йому особливих моральних страждань. Крім того, необхідність витратити значну суму коштів, враховуючи невелику пенсію, та необхідність позики у звязку з цим коштів у сторонньої особи, призвело до погіршення стану здоровя та до душевних хвилювань.

Просив рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали, з мотивів наведених у ній.

Представники ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат», НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, як потерпілий, не вчинив необхідних передбачених законом дій для отримання страхового відшкодування, не надав належних доказів розміру заподіяної шкоди у вигляді експертного висновку, хоча такі можливості мав. Відсутні також і докази заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки ушкодження здоровя як підстави для відшкодування моральної шкоди, не було.

Однак, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2014 року з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1.

Встановлено, що ОСОБА_4 скоїв ДТП, перебуваючи у трудових відносинах з ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат», при виконанні трудових обовязків та керуючи службовим автомобілем.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 10.11.2014 року ОСОБА_4 визнаний винним за ст. 124 КпАП і йому призначено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до копії довідки ВДАІ м. Івано-Франківськ унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження: дві праві двері, праве переднє крило, праве дзеркало, бокова права частина, правий ліхтар (а.с. 13).

Згідно акту виконаних робіт №13 від 11.11.1014 року та товарного чека № 23 від 24.10.2014 року на придбання необхідних запчастин, виданих відповідно приватним підприємцем ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, загальна сума збитків завданих ДТП становить 20520 грн. (а.с. 11,12).

Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на момент вчинення його працівником ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 25, 28).

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Потерпіла особа із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «НАСК «Оранта» не зверталася, пошкоджений транспортний засіб страховій компанії не представляла.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_3 20 520 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При цьому колегія суддів також враховує правовий висновок від 21.01.2016 Верховного Суду України у справі № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Підстав для стягнення з відповідача 21 325 грн. курсової різниці немає, враховуючи наступне.

Зазначені вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що для ремонту автомобіля він позичив у ОСОБА_5 2500 доларів США, які повинен був повернути до грудня 2015 року. На день позики курс долара США відносно гривні становив 14,94 грн. за 1 дол. США, а на день звернення з позовом до суду - 23,50 грн. за 1 дол. США, у звязку з чим курсова різниця становила 21 325 грн.

Зазначені вимоги є безпідставними, оскільки наявність договірних відносин щодо позики, укладеного позивачем із ОСОБА_5, не мають правового значення для вирішення даного спору.

Посилання апелянта у скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка полягала у зміні звичайного способу життя, тимчасовій відсутності автомобіля, яким він користувався для власних побутових потреб, необхідності витрати значної суми коштів та необхідності позики у звязку з цим коштів у сторонньої особи, не заслуговують на увагу, оскільки позивачу було відомо про наявність у відповідача полісу обовязкового страхування, однак, він не вчинив передбачених ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дій, зокрема не подав заяву про виплату страхового відшкодування,.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позовної заяви ОСОБА_3 сплатив 326 грн. судового збору.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог), а на користь держави 686,41 грн. судового збору за апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» та Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_3 20 520 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ТзОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» в дохід держави 686,41 грн. судового збору із зарахуванням на рахунок 0002; отримувач УДКСУ у м. Івано-Франківську; код ЄДРПОУ отримувача37952250, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області; код банку отримувача (МФО) 836014; код класифікації доходів бюджету 22030001.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: В.М. Вакарук

ОСОБА_2