Справа № 369/7331/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/6672/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким останній отримав 10 000 грн. Кошти у строк до 01 січня 2009 року він не повернув, тому судом було стягнуто заборгованість та виданий виконавчий лист для примусового виконання судового рішення. Проте лише у березні 2016 року стягнута заборгованість була повернута ОСОБА_3

Далі позивач зазначив, що за ст. 1048 ЦК України він має право на отримання від позичальника процентів за користування грошовими коштами за весь період до дня повернення позики, тобто за період з 01 січня 2008 року по 01 серпня 2011 року 4 641 грн., та за період з 01 серпня 2011 року по 01 серпня 2015 року 1 118 грн.

Вказував, що строк позовної давності переривався та починався заново, також вказав, що строк пропущений через поважні причини, тому просив поновити строк позовної давності та стягнути з ОСОБА_3 на його користь відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 5 759 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У своїх запереченнях ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволенні позову як з необґрунтованості, так і через пропуск строку позовної давності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, справу вирішити апеляційним судом.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначив, що ОСОБА_2 нараховував відсотки від усієї суми боргу 12 726 грн., тоді як заборгованість було погашено до 01 серпня 2015 року і відраховувалась вона з 13 жовтня 2009 року, отже і строк позовної давності рахується з цього часу, що підтверджується ухвалами Апеляційного суду Київської області від 05.07.2016 та 21.09.2016 року. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду від 21.10.2016 року без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь борг в розмірі 10 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання 2230 грн., пеня в розмірі 100 000 грн., три відсотки річних в розмірі 366 грн., судові витрати в розмірі 30 грн. Всього стягнуто 112 626 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року рішення районного суду змінено в частині стягнення неустойки, зменшивши суму до 100 грн.

За рішенням суду, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист, який предявлений для примусового виконання до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження №16728247 по примусовому виконання виконавчого листа та направлено копію постанови до ПрАТ «Вентиляційні системи» для виконання.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 29 березня 2016 року виконавче провадження закінчено з підстав погашення боржником заборгованісті у повному обсязі.

Таким чином встановлено, що з заробітної плати ОСОБА_3 кожного місяця здійснювались відрахування, що відповідно зменшувало суму боргу. Проте, розрахунок заборгованості по відсоткам, поданий позивачем ОСОБА_2, розрахований на всю суму боргу в розмірі 10 000 грн. та за весь період заборгованості з січня 2008 року по серпень 2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач знав про часткове погашення боргу, починаючи з листопада 2010 року. При цьому відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, оскільки ОСОБА_2 просив стягнути відсотки нараховуючи на всю суму заборгованості, збільшуючи кожного року суму на нараховані відсотки, та на весь період до погашення боргу, пари цьому не враховуючи щомісячне погашення заборгованості боржником, що відповідно зменшувало суму заборгованості, проте іншого розрахунку позивач не надав, вимоги не уточнив, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків на суму боргу в 10000 грн. за період з серпня 2013 року по серпень 2015 року суд відмовив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. ст. 625, 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача борг в розмірі 10 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання 2230 грн., пеня в розмірі 100 000 грн., три відсотки річних в розмірі 366 грн., судові витрати в розмірі 30 грн. Всього стягнуто 112 626 грн. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року рішення районного суду змінено в частині стягнення неустойки, зменшивши суму до 100 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені ст. 610 ЦК України, серед яких передбачена можливість, зокрема, сплати неустойки.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після ухвалення рішення про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даній справі, договором позики встановлено сплата щоденної неустойки в розмірі 25 % від всієї суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Проте, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача проценти в розмірі облікової ставки НБУ, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :