Справа № 355/1403/15-ц Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/2707/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2016 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

При секретарі: Волинець Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором №120384907 від 10.04.2012 року та зустрічний позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», третя особа: ОСОБА_3 про часткове визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором №120384907 від 10.04.2012 року.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов та просила частково визнати договір недійсним.

ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 10.04.2012 року Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ "Розетка УА", який діяв на підставі довіреності №11080801 від 08.08.2011 року та ОСОБА_2Г, відповідачки по справі , уклали Договір №120384907 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

12.04.2012 року відповідач ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем, виступив поручителем, уклавши Договір поруки №120384907 від 12.04.2012 року за клієнта в системі LеаsеIТ.

Згідно п. 5 Перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» змінило найменування, правонаступником його є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій».

Згідно п. 1.1. Договору Клієнт (Відповідачі) бере участь в системі LеаsеIТ зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LеаsеIТ, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LеаsеIТ (надалі- Пакет LеаsеIТ ), а Оператор LеаsеIТ. Позивач зобов'язується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LеаsеIТ.

Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ (надалі - Правила), які є навід'ємною частиною цього Договору.

Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01.02.2006 року. Правила офіційно опубліковані на відповідному сайті і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ.

Пунктом 8.7. Договору відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що з Правилами ознайомлена, зміст Правил їй зрозумілий, і вона погоджується їх дотримуватись і виконувати.

На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, позивач надав ОСОБА_2 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна №120384907 від 12.04.2012 року.

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 4688,37 грн.

Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LеаsеIТ. ОСОБА_2 обрано Пакет LеаsеIТ Трійка.

Умовами пакету LеаsеIТ є:

-платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 33,33%;

-вид договору - фінансовий лізинг;

-кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 2;

-розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами;

-перехід права власності - виплата повної вартості обладнання.

Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеIТ строку.

Відповідачка ОСОБА_2 зобов'язалася сплачувати платежі у загальній сумі 4688,37 грн. в такому порядку:

-перший платіж у розмірі 33,33% від загальної суми платежів;

-2 платежі рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Тобто, відповідачка повинна сплатити 3 платежі по 1562,79грн.

Таким чином у ОСОБА_2 перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання відповідачці згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, відповідачка не виконала своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого їй нараховувалась плата за прострочення платежу, передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору, і за нею рахується заборгованість, яка станом на день подання заяви не погашена і становить - 22758,19 грн., що складається з: 1868,17 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 20835,30грн. плата за прострочення щомісячних платежів та 54,72 грн. компенсація понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання.

Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань відповідачі не погоджуються.

Підписавши Договір поруки відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що він ознайомлений з Договором про отримання обладнання в системі LеаsеIТ, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ та Пакетами фінансування LеаsеIТ, та усвідомлює зобов'язання Клієнта, що виникають із вищезазначених документів.

Відповідачі станом на дату звернення до суду не погасили вказану суму заборгованості, не виконали договірних обов'язків, хоча згідно умов Договору на отримання обладнання та Договору Поруки, гарантували його оплату .

Тому ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі - 22758,19 грн. (двадцять дві тисячі сімсот п'ятдесят вісім гривень 19 копійок) та судові витрати по справі.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов і в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на норми п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», де передбачено, що: «послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.»

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Вважала такі дії послугою, в контексті Закону України «Про захист прав споживачів» та на її переконання, за своєю правовою природою, вищезазначений договір має ознаки договору купівлі-продажу товару з розстрочкою платежів , оскільки, відповідно до п. 7.1 Правил отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ: «право власності на обладнання переходить до клієнта за умови сплати ним всіх передбачених платежів та ціни, за якою обладнання може бути викуплене.»

Згідно з нормами ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав.

Тобто вважала , що в даному випадку її було позбавлено передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» прав, а тому держава зобов'язана захистити її порушені права.

Зокрема, п. 8.7. зазначеного Договору передбачено, що: «Клієнт ознайомився з Правилами отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ, зміст Правил є зрозумілим для Клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.»

Крім того, п. 1.2. Договору передбачено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг в системі LеаsеIТ, які є невід,ємною частиною цього Договору.

При цьому, позивачка за зустрічним позовом вказувала , що текст Правил отримання ІТ - обладнання споживачу для ознайомлення надано не було, а вказані Правила, в супереч п. 1.2. Договору не були приєднані до Договору в якості його невід'ємної частини.

Споживачу послуг було лише вказано на місце розташування цих Правил в мережі Інтернет.

Крім того, позивач за первісним позовом міг самостійно змінити текст цих Правил з мережі Інтернет, без будь-яких правових наслідків для себе та без жодного попередження відповідачів за первісним позовом, оскільки, останній не розписувався про ознайомлення з Правилами в певній конкретній редакції.

Такі дії ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» на думку ОСОБА_2, є грубим порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто, порушенням права на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію чи послугу.

Пунктом 14.2. Правил отримання ІТ - обладнання передбачено, що у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь Оператора LеаsеIТ, плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на якій припадає дата оплати за Договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором.

Позивачка за зустрічним позовом не погоджується з даною частиною Договору та вважає зазначений пункт таким, що повинен бути визнаний судом недійсним виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

За таких обставин, пункт 14.2. Правил отримання ІТ - обладнання, які відповідно до пункту 1.2. Договору № 120384907 від 10.04.2012року «Про отримання обладнання в системі LеаsеIТ» є його невід'ємною частиною, суперечить п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року первісний позов задоволено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідачі в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду І інстанції скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення вимог ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та задоволення вимог по зустрічному позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10.04.2012 року Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ "Розетка. УА", який діяв на підставі довіреності №11080801 від 08.08.2011 року та ОСОБА_2, уклали Договір №120384907 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

12.04.2012 року ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем, виступив як поручитель, уклавши Договір поруки №120384907 від 12.04.2012 року за клієнта в системі LеаsеIТ.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав. У порушення умов Договору відповідачка ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконувала внесла перший платіж, а наступні платежі нею не вносились, де в результаті невиконання договірних зобов»язань виникла заборгованість в розмірі 22758 грн. 19 коп.

ОСОБА_2 частково почала виконувати договірні зобов»язання, з якими була згодна при підписанні Договору та не ставила питання щодо незгоди з п.14.2 «Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LеаsеIТ», які є невід»ємною частиною Договору №120384907 від 10.04.2012 року «Про отримання обладнання в системі LеаsеIТ». Своїм підписом в Договорі про отримання обладнання ОСОБА_2 підтвердила свою згоду за всіма істотними умовами Договору, що свідчить про те, що для дійсності правочину були виконані всі необхідні умови.

Окрім того, як встановлено, ОСОБА_2 продовжує користуватися ІТ-обладнанням, про те заборгованість не погашає .

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд І інстанції виходив з того, що відповідачем по первісному позову зобовязання виконано не було, тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість за договором №11080801 від 08.08.2011 року.

Відповідно до п.5.4.2 Договору №120384907 від 10.04.2012 року клієнт зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LеаsеIТ та Договором. В п.7.2 Договору вказано, що у разі прострочення сплати платежів, клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах визначеними Правилами.

ОСОБА_2, підписуючи договір, погодилася з усіма умовами даного правочину та прийняла на себе зобов»язання щодо його виконання.

До вказаного Договору застосовуються загальні положення про найом (оренду), про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом ( ч.2 ст.806 ЦК України).

Суд вважав що вказаний правочин відповідає вимогам, встановленим положеннями ст.203 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.

При укладенні договору сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на отримання обладнання згідно умов договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що так як структура грошових нарахувань та надходжень відповідно до укладеного договору відображає належні до виплат суми та порівнює їх із фактично здійсненими останніми платежами. Відповідно до Структури ОСОБА_2 сплатила лише 4062 грн. 79 коп. Станом на день подачі до суду позовної заяви заборгованість становить 22758 грн.190 коп., яка складається з 1868 грн. 17 коп. компенсації вартості наданого обладнання, 20835 грн. 30 коп. плата за прострочення щомісячних платежів та 54 грн. 72 коп. компенсація понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання.

Таким чином позивач по первісному позову надав суду документи, які свідчать про обєктивні дані щодо суті спору. А позовні вимоги, викладені в зустрічному позові ОСОБА_2 про часткове визнання договору недійсним є надуманими.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції вірно встановив обставини справи, проте при стягненні суми штрафу припустився помилки та не врахував положення п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, згідно з якими до вимог про стягнення неустойки / шрафу, пені/ застосовується позовна давність в один рік. У звязку з цим суд І інстанції не визначив фактичний розмір заборгованості по штрафним санкціям за вказаний період та виходив лише з розрахунку розміру штрафних санкцій, наданого позивачем.

Зокрема, згідно розрахунку (а.с.16) сума штрафних санкцій, розрахованих за рік, становить 17 762 грн. 48 коп., тому загальна сума зменшується до 18442,78 грн., яка підлягає стягненню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення заборгованості, однак невірно визначив розмір штрафних санкцій. Тому рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.,ст. 309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 березня 2016 рокузмінити в частині стягнутих коштів, визначивши суму стягнення у розмірі 18442,75 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: