Провадження №2/761/631/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.
при секретарі Кріт І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права,-
У квітні 2015 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Відповідач) про захист авторського права.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02.04.2015р. у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, де господарську діяльність здійснює фізична особа - підприємець ОСОБА_2 зафіксовано факт розповсюдження (реалізації, продажу) наступного товару: мишка комп'ютерна безпровідна (ручний розпис) «ІНФОРМАЦІЯ_3» (Товар), на якому незаконно (без дозволу) відтворено один з творів образотворчого мистецтва (картин) ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Даний твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у 2008р. створила позивач, що підтверджується офіційним каталогом робіт автора, відповідні свідоцтва про реєстрацію авторських прав на твір, та додатково підтверджується підписом автора на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: «ОСОБА_1». Реалізація вказаного Товару підтверджується таким розрахунковим документом - товарним чеком від 02.04.2015 р., в якому зазначено: місце реалізації - АДРЕСА_3, найменування товару - «Мишка комп'ютерна «ІНФОРМАЦІЯ_3»; ціна - «300,00». На товарному чеку також міститься мокрий відбиток круглої печатки, на якому зазначено: «*м. Київ *Україна *Фізична особа-підприємець * «ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1». Крім того, на сайті інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою НОМЕР_3 було зафіксовано факт публічного показу об'єкта авторського права (твору образотворчого мистецтва під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»), авторські права на який належить позивачу, який було втілено у структурі Товару, шляхом публічної пропозиції продажу Товару. На дату подання позову зазначене порушення тривало. Власником сайту є відповідач. ФОП ОСОБА_2 порушив права позивача, шляхом переробки твору та розповсюдження без дозволу Позивача контрафактних примірників твору (піратство), а саме реалізовував в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» мишку комп'ютерну безпровідну, в структурі якого без дозволу Позивача використано малюнок, який є переробкою твору останнього, згідно п. б) ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про авторське право і суміжні права». Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила: 1) захистити авторські права ОСОБА_1 порушені шляхом піратства - розповсюдження контрафактного Товару (мишка комп'ютерна безпровідна) фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, в якому без дозволу Позивача втілено твір образотворчого мистецтва ОСОБА_1, а саме: - за фактом реалізації 02.04.2015 р. мишки комп'ютерної безпровідної, в якому було використано твір під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 2008 р., шляхом: стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму компенсації в розмірі 12 180,00 (дванадцять тисяч сто вісімдесят гривень); 2) ) захистити авторські права ОСОБА_1 порушені шляхом переробки об'єкта авторського права (твору образотворчого мистецтва під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2») фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, в якому без дозволу Позивача втілено твір образотворчого мистецтва ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 2008 р., шляхом: стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму компенсації в розмірі 12 180,00 (дванадцять тисяч сто вісімдесят гривень), а всього стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму компенсації в розмірі 24 360,00 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят гривень).
Представник Позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив при винесенні рішення врахував розмір мінімальної заробітної плати станом на час винесення рішення, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.56).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень чи письмових пояснень по суті позовних вимог до суду не надав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є автором твору образотворчого мистецтва під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується офіційним каталогом автора під назвою «Каталог робіт художниці ОСОБА_1 за 2008 рік» (а.с.11-12), Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_4 від 20.05.2014 року (а.с.13), рішенням Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір Збірка творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_1 за 2008 рік» (а.с.14) та Афідевітом-заявою від 02.12.2014 року (а.с.15).
Крім того, авторство позивачки підтверджується підписом на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: «ОСОБА_1».
Так, 02.04.2015р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3, зафіксовано факт реалізації товару - мишка комп'ютерна безпровідна (ручний розпис) «ІНФОРМАЦІЯ_3» (а.с.9), на якому без дозволу відтворений шлязом переробки один з творів образотворчого мистецтва ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с.8).
Реалізація вказаного Товару підтверджується таким розрахунковим документом - товарним чеком від 02.04.2015р., в якому зазначено: місце реалізації - АДРЕСА_3; найменування товару - «Мишка комп'ютерна ІНФОРМАЦІЯ_3»; ціна - «300,00» (а.с.10).
Крім того на товарному чеку міститься мокрий відбиток круглої печатки, на якому зазначено: «*м. Київ *Україна *Фізична особа-підприємець * «ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1».
Також, на сайті інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою НОМЕР_3 було зафіксовано факт публічного показу об'єкта авторського права (переробленого твору образотворчого мистецтва під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»), і, який було втілено у структурі товару, шляхом публічної пропозиції продажу Товару (а.с.16).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.
Положеннями ч.2 статті 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення.
За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), як це встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Згідно ч.1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, а саме: 1)літературні та художні твори, … . А ч.2 цієї ж статті визначено, що твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Вказані положення також закріплені в ст. 8 Закон України «Про авторське право і суміжні права».
Згідно з ч.1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.
Відповідно до ч.1 ст. 445 ЦК України автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ч.2 ст. 11 Закон України «Про авторське право і суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» у зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII) (3792-12 ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.
Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК ( 435-15 ), стаття 11 Закону N 3792-XII) ( 3792-12 ). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.
Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК)
Відповідач до суду не з'явився, жодних заперечень чи пояснень по суті позовних вимог до суду не направив, доказів на підтвердження виконання ним вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при переробці товару та розповсюдженні його без дозволу Позивача, не надав.
За приписами ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому.
В свою чергу до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.
За ч.3 ст. 13 вказаного Закону виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору.
В порядку ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.
Договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі (ч.1 ст.33 Закону).
Під час розгляду справи, доказів, які б свідчили про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на переробку та розповсюдження - показ, реалізацію твору ОСОБА_1, отримано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.
Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Пунктом 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010р. під контрафактними примірниками твору, фонограми, відеограми, програм організацій мовлення розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), у тому числі примірники захищених в Україні зазначених об'єктів, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, у яких ці об'єкти ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.
До контрафактних примірників відносяться й примірники правомірно обнародуваних об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких видалена або неправомірно нанесена інформація про суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також примірники таких об'єктів, що перевищують кількість примірників (тираж), передбачену договором щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, або розповсюджуються на території, не передбаченій договором, виготовлені на іншому матеріальному носії, ніж передбачено в договорі, а також примірники, отримані шляхом видозміни об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. У зв'язку з цим звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК, главою 75 ЦК, і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним. Наприклад, особа, придбавши картину, фотографії тощо, стає їх власником, проте не набуває авторських прав на такі твори.
Зважаючи на вище викладене, судом встановлено, що Відповідач порушив авторські права Позивачки на твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом переробки цього твору та розповсюдження без отримання відповідного дозволу Позивачки контрафактних примірників твору.
Відповідно до абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір.
Згідно п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.
При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальну заробітну плату з 1 січня 2016 року встановлено у розмірі 1 378,00 грн.
Позивач просила суд стягнути з Відповідача на свою користь компенсацію розмірі 20 мінімальних заробітних плат за кожне порушення авторських прав позивача, а саме за неправомірну переробку твору та неправомірне розповсюдження товарів з використанням об'єкта авторських прав.
Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що відповідач переробив твір образотворчого мистецтва, автором якого є Позивачка та здійснював продаж товарів із зображеннями зазначених творів образотворчого мистецтва, а саме малюнків, письмового договору про передачу прав на використання малюнків між сторонами укладено не було, суд вважає, що у відповідача не було законного права на переробку і використання зображень цих творів. Враховуючи, що встановити розмір збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або розмір доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права позивачки, із зібраних судом доказів встановити не виявляється можливим, суд вважає за необхідне захистити права позивачки шляхом стягнення на її користь з відповідача передбачену законом компенсацію в розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат за кожне порушення авторських прав.
Враховуючи, що мінімальний розмір заробітної плати станом на час винесення рішення становить 1 378,00 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 27 560,00 грн. (1378,00 грн. х 20).
Крім того відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Враховуючи все наведене вище, на підставі ст.ст. 7, 8, 11, 13, 15, 29, 32, 33, 50, 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», ст.ст. 3,6 , 424, 428, 433, 627. 628, 640, 641 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06. 2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», та керуючись ст.ст. 10, 33, 60, 61, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) суму компенсації в розмірі 27 560,00 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: