АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4438/16 Головуючий 1 інстанції - Губська Я.В.
Справа № 2018/2-1803/11 Доповідач Кірсанова Л.І.

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді: Кірсанової Л.І.
суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря - Огар І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання відповідача надати йому за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 27.09.05 р., наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 100 від 10.10.05 р., його звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України. У зв`язку з звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в КЕВ м. Харкова МОУ в позачергову чергу, але в обрушення п. 8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», його сім`ю житлом до цього часу не забезпечено.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.

Не погодившись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин по справі. Вказує на те, що до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі. Зазначає, що позивачу не було відмовлено у його праві на отримання житла, оскільки він перебуває у: узагальненому списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) за номером 423; у списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень за номером 272.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду повторно не з`явився, ніяких клопотань суду не надав.

В зв`язку з неявкою позивача у судове засідання розгляд справи відкладався неодноразово на протязі трьох місяців, судові повстки направлялися за адресою вказаною в позовній заяві, але повістки повернуті з відміткою пошти «за сплином терміну зберігання». Для встановлення місця знаходження позивача апеляційним судом направлявся запит до адресно- довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області. Зазначене свідчить, що апеляційним судом використані всі необхідні міри для виклику заявника у судове засідання.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія знаходить можливим розглянути справу у відсутності позивача, так як він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Начальника Генерального штабу -Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 27.09.05 р., наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 100 від 10.10.05 р., капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України.

У зв`язку з звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в КЕВ м. Харкова МОУ в позачергову чергу з 27.09.05 р., що підтверджується довідкою КЕВ м. Харкова, але житлом до цього часу не забезпечено, що підтверджується довідкою КЕВ м. Харкова від 21.02.2011 року (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно абз.7 п.1 ст.12 Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для зокрема Міністерства оборони України, інших джерел, передбачених законом.

Пунктом 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), прийнятого на виконання і в розвиток Закону, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) зокрема Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Згідно п.4 Порядку, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво зокрема Збройними Силами видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, до надається військовослужбовцям для постійного проживання.

Згідно п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 30.11.2011 року №737 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає організацію зокрема забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, і резервістів), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Аналізуючи норми вищевказаного законодавства, вбачається, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕЧ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України. інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).

Таким чином, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.

Суд першої інстанції з порушенням норм права прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, не з`ясувавши при цьому повноваження квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України.

Як вбачається з Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, затвердженого Начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління 9 липня 2009 року, то на час розгляду справи в суді , він є юридичною особою і підпорядкований начальнику Південного Територіального квартирно-експлуатаційного управління м.Одеси і не може вважатись таким, що представляв інтереси Міністерства Оборони України.

Також з резолютивної частини рішення вбачається що позов задоволено і покладено обов`язок на квартирно-експлуатаційний відділ Міністерства оборони України надати позивачу ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла за рахунок Міністерства оборони України, при цьому Міністерство оборони України до участі у справі залучено не було.

У даному випадку, оскільки рішення у справі вплинуло на права і обов`язки МОУ, судова колегія вважає за необхідне його участь у справі в якості відповідача, оскільки тільки тоді воно має процесуальні права і обов`язки, встановлені ст.31 ЦПК України як сторона у справі.

Розгляд справ за відсутності осіб, є порушенням основних засад судочинства, встановлених ст.129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності.

Не можна визнати рішення суду законним і обгрунтованим, оскільки справу розглянуто без залучення до участі у справі в якості відповідача Міністерство оборони України щодо якого вирішено судом питання про його права та обов`язки.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.307 ЦПК України не наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі осіб, які не приймали участі у суді першої інстанції рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. п. 2,4 ч.1, ч.ч.2,3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2011 року скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання надати йому за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ