АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Варенко О.П.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРиватБанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про повернення грошових коштів за депозитними договорами, мотивуючи тим, що 03 вересня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в АРК м.Сімферополь по вул.Гоголя,15, було укладено три договори банківського вкладу, а саме договір №SAMDN0348 на суму 800.000 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу; договір №SAMDN0448 на суму 800.000 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу та договір №SAMDN0121 на суму 515.523 грн.43 коп. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу.

Зазначала, що після закінчення строку дії вказаних договорів неодноразово зверталась на адресу відповідача із заявами та телефонними дзвінками про повернення суми основного вкладу та нарахованих за ними відсотків.

Посилаючись на те, що відповідач всі заяви залишив без задоволення, грошові кошти не повернув, чим порушив її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за договором №SAMDN0348 від 03 вересня 2013 року суму вкладу в розмірі 800.000 грн., відсотки за вкладом у сумі 308.160 грн.; 3% річних у розмірі 9.017 грн.08 коп., інфляційні збитки у сумі 17.538 грн.98 коп., а разом 1.134.716 грн.06 коп.; за договором №SAMDN0448 від 03 вересня 2013 року суму вкладу в розмірі 800.000 грн., відсотки за вкладом у сумі 308.160 грн., 3% річних у розмірі 9.017 грн.08 коп., інфляційні збитки у сумі 17. 538 грн.98 коп., а разом 1.134.716 грн.06 коп.; за договором №SAMDN0121 від 03 вересня 2013 року суму вкладу в розмірі 515.253 грн.43 коп., відсотки за вкладом у сумі 198.578 грн.24 коп., 3% річних у розмірі 5.810 грн.64 коп., інфляційні збитки у сумі 11.302 грн. 17 коп., а разом 731.214 грн.48 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 03 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в АРК м.Сімферополь по вул.Гоголя,15, були укладені три депозитні договори.

А саме договір №SAMDN0348 вклад «Стандарт», за умовами якого позивач внесла на особистий рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 800.000 грн. з відсотковою ставкою 18% річних.

Договір №SAMDN0448 вклад «Стандарт», за умовами якого позивач внесла на особистий рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 800.000 грн. з відсотковою ставкою 18% річних.

Договір №SAMDN0121 вклад «Стандарт», за умовами якого позивач внесла на особистий рахунок НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 515.523 грн.43 коп. з відсотковою ставкою 18% річних.

05 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою щодо повернення грошових коштів за депозитними договорами (а.с.30).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідних банківських рахунках, відкритих на ім'я позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання умов вищезазначених договорів банківського владу, та зазначав, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати факт наявності невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань за цими договорами

Такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими.

Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів були оглянуті оригінали договорів банківських вкладів та платіжних доручень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, №6-4813св14 від 26 березня 2014 року, №6-7667св14 від 26 березня 2014, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу (депозиту), під час судового засідання в апеляційному суді представником позивача надано оригінал договору №SAMDN0348 та оригінал платіжного доручення № від 03 вересня 2013 року, оригінал договору №SAMDN0448 та оригінал платіжного доручення № від 03 вересня 2013 року, оригінал договору №SAMDN0121 та оригінал платіжного доручення № від 03 вересня 2013 року, на яких міститься печатка банку.

Надані оригінали платіжних доручень повністю відповідають зазначеним вимогам, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Зазначені документи, на думку колегії суддів, є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.

Спірні договори і платіжні доручення мають усі необхідні реквізити, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині повернення грошових коштів за спірними депозитами підлягають задоволенню, а суми вкладів за договором №SAMDN0348 в розмірі 800.000 грн., за договором № SAMDN0448 в розмірі 800.000 грн. та за договором №SAMDN0121 в розмірі 515.523 грн.43 коп. повинні бути стягнуті з відповідача.

Спірними договорами сторонами було визначено, що на суми вкладу нараховуються проценти по ставці 18% річних.

Строк дії договорів з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року.

Пунктом 6 спірних договорів сторонами встановлено, що якщо по закінченню строку дії вкладу вкладник не виявив бажання забрати грошові кошти, вклад автоматично продовжує свою дію ще на один строк.

Позивачем не доведено свого наміру щодо розірвання договорів по закінченню строку його дії, тобто 03 вересня 2014 року.

Вимога про повернення грошових коштів була надіслана на адресу банку 05 травня 2015 року (а.с.30), даною вимогою позивач, крім іншого, засвідчила свій намір припинити дію спірних договорів.

Пунктом 13 договорів встановлено, що при вимозі припинити строк дії вкладу, який було подовжено один, або декілька разів, відсотки за кожний повний строк дії вкладу виплачується у повному обсязі. Відсотки за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору, ще не сплинув, нараховуються за умовами п.11 даного договору.

Поточний розмір відсоткової стави за вкладом можливо дізнатися у відділенні банку або на сайті банку (п.8)

За неповний строк вкладу відсотки повертаються по зниженій у два рази відсотковій ставці (з врахуванням п.8) за фактичну кількість днів які минули з дати оформлення вкладу або продовження строку його дії до дня його розірвання.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що нараховані відсотки за спірними договорами підлягають стягненню за період дії договорів, тобто з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року, у розмірі 18 відсотків річних від суми вкладів, а з 04 вересня 2014 року по день звернення до суду з позовом (у межах визначених позивачем вимог) у розмірі 9 відсотків річних від суми вкладів та розраховується наступним чином.

За депозитним договором №SAMDN0348 від 03 вересня 2013 року нараховані відсотки становлять 211.463 грн. та розраховуються наступним чином: з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року 800.000 грн. (сума вкладу) х 18% (відсотки визначені договором) х 365 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100; з 04 вересня 2014 року по день звернення з позовом 800.000 грн. (сума вкладу) х 9% (знижена у два рази відсоткова ставка) х 342 (кількість днів, за які нараховуються відсотки у межах визначених позивачем вимог) : 365 днів : 100.

За депозитним договором №SAMDN0448 від 03 вересня 2013 року нараховані відсотки становлять 211.463 грн. та розраховуються наступним чином: з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року 800.000 грн. (сума вкладу) х 18% (відсотки визначені договором) х 365 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100; з 04 вересня 2014 року по день звернення з позовом 800.000 грн. (сума вкладу) х 9% (знижена у два рази відсоткова ставка) х 342 (кількість днів, за які нараховуються відсотки у межах визначених позивачем вимог) : 365 днів : 100.

За депозитним договором №SAMDN0121 від 03 вересня 2013 року нараховані відсотки становлять 136.267 грн.67 коп. та розраховуються наступним чином: з 03 вересня 2013 року по 03 вересня 2014 року 515.523 грн. 43 коп. (сума вкладу) х 18% (відсотки визначені договором) х 365 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100; з 04 вересня 2014 року по день звернення з позовом 515.523 грн. 43 коп. (сума вкладу) х 9% (знижена у два рази відсоткова ставка) х 342 (кількість днів, за які нараховуються відсотки у межах визначених позивачем вимог) : 365 днів : 100.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Зобов'язання з повернення банківського вкладу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК України, а отже є всі правові підстави про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних по спірних договорах.

Отже, з банку на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 05 травня 2015 року (дати коли було направлено вимогу про повернення коштів) по 11 серпня 2015 року (дата подачі позовних вимог), тобто за 99 календарних днів, у межах визначених позивачем вимог.

За депозитним договором №SAMDN0348 від 03 вересня 2013 року у розмірі 6.509 грн., які розраховуються наступним чином, 800.000 грн. (сума вкладу) х 3% х 99 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100.

За депозитним договором №SAMDN0448 від 03 вересня 2013 року у розмірі 6.509 грн., які розраховуються наступним чином, 800.000 грн. (сума вкладу) х 3% х 99 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100.

За депозитним договором №SAMDN0121 від 03 вересня 2013 року у розмірі 4.194 грн.80 коп., які розраховуються наступним чином, 515.523 грн.43 коп. (сума вкладу) х 3% х 99 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100.

Також, з банку на користь позивача підлягають стягненню по договорам від 03 вересня 2013 року інфляційні нарахування у межах позовних вимог за період з 05 травня 2015 року по день звернення до суду, а саме за депозитним договором №SAMDN0348 від 03 вересня 2013 року інфляційні збитки у сумі 12.664 грн. (800.000 х 101,583% : 100-800.000), за депозитним договором №SAMDN0448 від 03 вересня 2013 року інфляційні збитки у сумі 12.664 грн. (800.000 х 101,583% : 100-800.000), за депозитним договором №SAMDN0121 від 03 вересня 2013 року інфляційні збитки у сумі 8.160 грн.73 коп. (515.523,43 х 101,583% : 100 - 515.523,43).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до наступного.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України).

Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Особу, яка надає правову допомогу, згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України, віднесено до інших учасників цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

До матеріалів справи додано копію договору від 03 березня 2015 року про надання ОСОБА_2 правової допомоги (а.с.38-39), яким передбачено, що довіритель доручає адвокату Вербі А.П. представлення та захист своїх прав, зокрема в судах.

Як вбачається з матеріалів справи, договір містить перелік послуг, які можуть бути надані однією стороною другій, але не містить домовленості щодо оцінки кожного виду послуги з зазначенням вартості одиниці кожного виду послуги.

У матеріалах справи відсутні докази надання конкретних видів послуг та їх вартості, зокрема відсутній акт про виконання робіт-послуг.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3.654 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за депозитним договором №SAMDN0348 від 03 вересня 2013 року в розмірі 800.000 грн., нараховані відсотки за даним договором у розмірі 211.463 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 6.509 грн. та інфляційні збитки у сумі 12.664 грн. а усього стягнути 1.030.636 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за депозитним договором №SAMDN0448 від 03 вересня 2013 року в розмірі 800.000 грн., нараховані відсотки за даним договором у розмірі 211.463 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 6.509 грн. та інфляційні збитки у сумі 12.664 грн., а усього стягнути 1.030.636 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за депозитним договором №SAMDN0121515 від 03 вересня 2013 року в розмірі 515.523 грн.43 коп., нараховані відсотки за даним договором у розмірі 136.267 грн.67 коп., 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 4.194 грн.80 коп. та інфляційні збитки у сумі 8.160 грн.73 коп., а усього стягнути 664.146 грн.63 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3.654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Варенко О.П.