Справа №589/2046/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1481/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5, головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4, до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області, головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, у якому після уточнення, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 збитки в сумі 38411,30 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. і на користь ОСОБА_3 83 479,12 грн. збитків та 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що у відділі державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області (відбулася зміна назви на Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, далі ВДВС) на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди на користь його онуки, ОСОБА_3, та його сина, ОСОБА_4, що була завдана внаслідок злочину. Проте у звязку з бездіяльністю та незаконними діями державних виконавців, що підтверджується ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2013 року, 30.12.2013 року,16.06.2014 року та 26.121.2014 року, рішення суду про стягнення вказаної шкоди залишаються до теперішнього часу не виконані. У звязку з цим, було завдано матеріальних збитків ОСОБА_3 на суму 83479,12 грн., з яких 9277,53 грн. це кошти, які не були стягнуті щомісяця протягом з вересня 2012 року по 31 березня 2016 року включно на відшкодування заподіяної шкоди втратою годувальника та 74194,59 грн. це кошти, які стягнуті рішеннями суду на відшкодування знецінених сум (інфляційні), по невідшкодованій заподіяній шкоді. А ОСОБА_4, таким чином завдано матеріальні збитки в сумі 38411,30 грн., це також кошти які стягнуті рішеннями суду на відшкодування знецінених сум (інфляційні), по невідшкодованій заподіяній шкоді. Крім того, бездіяльністю та незаконними діями посадових осіб ВДВС завдано моральної шкоди.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.07.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням сторони по справі оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в частині незадоволених вимог змінити, стягнувши на користь ОСОБА_3 83479,12 грн. збитків, 50 000,00 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_4 збитки в сумі 38411,30 грн.

Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до того, що посадовими особами ВДВС порушенні строки виконання судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шкоди, яке не виконується понад чотири роки. Бездіяльність та незаконні дії посадових осіб ВДВС підтверджується численними судовими рішеннями і є наслідком не виконання рішення в розумні строки, а тому вважає ці суми шкодою, яка підлягає стягненню з держави.

В апеляційній скарзі головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи скарги мотивує тим, що воно не є належним відповідачем по справі, оскільки головне управління Державної казначейської служби України є самостійним субєктом цивільних правовідносин та не вчиняло по відношенню до позивачів ніяких протиправних дій, тому не може відповідати за завдану шкоду, спричинену діями посадових осіб ВДВС. Вирішення даного питання відноситься виключно до компетенції Державної казначейської служби України, яка не було залучена до участі у справі та є правонаступником Державне казначейство України, на що суд не звернув уваги.

Також, зазначає, що у разі встановлення факту заподіяння шкоди, суд має виносити рішення про стягнення коштів з державного бюджету, а не з окремої юридичної особи публічного права, яка здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України.

Крім того, позивачем не наведено підстав у чому саме полягає нанесена моральна шкода та не надано її розрахунок у саме такому розмірі, а судом у своєму рішенні не приведено мотивів стягнення такої шкоди.

В апеляційній скарзі ВДВС, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвали нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, у порушення норм процесуального права, не залучив до участі у справі Державну казначейську службу України, яка є належним відповідачем по справі, оскільки головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області жодних протиправних дій по відношенню до позивачів не вчиняла, а стягнення коштів з державного бюджету виконується виключно центральним органом виконавчої влади.

Зазначає, що суд не обґрунтував якими саме нормами матеріального права встановлений саме такий порядок стягнення коштів з державного бюджету як шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України.

Також, суд, при винесенні оскаржуваного рішення, не встановив наявність моральної шкоди, причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями, з чого позивач виходи при оцінці заподіяної йому шкоди, не навів мотивів щодо розміру стягуваної моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_5 неодноразово пропонувалось вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно боржника, на що він не погоджувався, чим, відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», не сприяв своєчасному виконанню судових рішень.

В судому засіданні представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити.

Представник ВДВС просив рішення скасувати, оскільки вирішено спір без участі належного відповідача.

Представник головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області та прокурор в судове засідання не зявилися, але про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином завчасно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а скарги відповідачів слід задовольнити з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчою службою внаслідок невиконання рішень суду порушенні вимоги Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, та безпосередньо порушенні законні права стягувача ОСОБА_4, а також враховуючі численні судові тяганини, стягнув з ВДВС на його користь спричинену моральну шкоду у заявленому розмірі.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що матеріальні збитки, які позивач просив стягнути на користь стягувачів, не є збитками в розумінні положень ст. 22 ЦК України, а є похідними від боргу ОСОБА_6 за його винні дії, а моральну шкоду на користь ОСОБА_3 з тих же підстав, що наведені у даному позові, вже стягнуто іншим судовим рішенням.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову і стягуючи на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейства України, суд першої інстанції вирішив спір за відсутності належного відповідача, а саме Державної казначейської служби України, оскільки вимоги були заявлені до головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, яка приймала участь у справі як самостійна юридична особа, т.т. виступала самостійним субєктом цивільних правовідносин, який діє в межах своїх повноважень установлених законодавством.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави та створених нею юридичних осіб визначено ст. 176 ЦК України, яка передбачає, що держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави.

За змістом ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За положеннями ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Отже, при розгляді позовів юридичних та фізичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяних діями (бездіяльністю) державного виконавця, суд повинен виходити з вимог вказаних норм матеріального права, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Підпунктом 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456, який набрав чинності з 01.01.2011 року, передбачено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року із змінами, який набрав чинності з 01.01.2013 року, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Цим Порядком передбачено перелік документів та механізм подання рішення про стягнення коштів органові Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого завдано шкоду, який надсилає протягом пяти днів після закінчення строку повідомлення органу, яким завдано шкоду, до Казначейства прийнятті документи щодо виконання рішення суду про стягнення коштів з державного бюджету. Як визначено у розділі «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» цього Порядку (п.35) казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичній та юридичній особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Загальними нормами Положення про єдиний казначейський розрахунок, затвердженого наказом Державної казначейської служби України 26.06.2002 року № 122, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 18.07.2002 року № 594/6882, визначено, що єдиний казначейський рахунок це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215 затверджено Положення про Державну казначейську службу України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, виконання бюджетів. Згідно п.п 3 п. 4 цього Положення основним завданням Казначейства є здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Положенням про головне управління Державної казначейської служби України в Автономній республіці Крим, обласних, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.10.2011 року № 1280 «Про затвердження положень про територіальні органи Державної казначейської служби України» визначено, що головні управління Казначейства є територіальними органами Державної казначейської служби. Підпунктом 14 пункту 4 цього Положення визначено, що відповідно до покладених на нього завдань, цей територіальний орган здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Аналізуючи приведені норми матеріального законодавства та нормативно-правових актів, колегія суддів визнає, що відповідачем у дані справі повинно виступати центральний орган виконавчої влади - Державна казначейська служба України, яка є самостійним субєктом цивільних правовідносин, на яку покладено виконання рішення суду про стягнення коштів державного бюджету, на підставі переданих до нього рішень суду.

Ураховуючи частково доводи апеляційних скарг відповідачів та вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про недотримання судом першої інстанції норм статей 213, 214 ЦПК України під час ухвалення оскаржуваного рішення, через неповне зясування обставин, що має значення для справи, порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права і на підставі ст. 309 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги представника позивачів колегія суддів відхиляє з наведених підстав.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання норм процесуального права, а саме, позов предявлено до неналежного відповідача в особі головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області і на стадії перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційним судом не можлива заміна неналежного відповідача належним, тому колегія суддів скасовує оскаржене рішення місцевого суду і ухвалює нове, яким відмовляє у позові до неналежного відповідача з цієї підстави, без надання висновків щодо обставин справи, не повязаних із встановленням належності відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційні скарги головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області, головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: