Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 324/761/16Головуючий у 1-й інстанції Мосейко Я.В.
№22-ц/778/3674/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Осоцького І.І., Кухаря С.В.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд цієї заяви і до виповнення повноліття дитини.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 06.06.2015 року уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4 - 22.04.2016, р.н. На даний час вона проживає окремо від відповідача разом з дитиною, яку утримує матеріально. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча згідно ст. 180 СК України зобов'язаний це робити як батько даної дитини.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.05.2016 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу в межах повноважень апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача було відкрито (а.с.38), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.40).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 26 липня 2016 року, був відкладений через неявку у дане судове засідання відповідача, відносно якого в апеляційного суду були відсутні дані про належне його повідомлення про час і місце розгляду цієї справи.

У період з 08 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року включно суддя доповідач Гончар М.С. перебувала у щорічній відпустці.

У судове засідання 15 вересня 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.47,51 60) всі особи, які беруть участь у справі, не зявились, при цьому, позивач, представник останньої та відповідач подали апеляційному суду клопотання (заяви) про розгляд цієї справи апеляційним судом за їх відсутністю (а.с.61-65).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила задовольнити клопотання (заяви) всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд цієї справи апеляційним судом за їх відсутністю, справу розглядати у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. 180-183,191 СК України, ст. ст. 15, 57, 212-213, 215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності цього позову.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2015 року (ас.7), мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

На час розгляду справи судом першої інстанції сторони проживають окремо одна від одної, дитина проживає разом із матірю позивачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Хоча згідно із ст. 180 СК України зобов'язаний це робити як батько даної дитини регулярно.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно до повноліття дитини.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження відповідача про те, що він не є батьком даної дитини, так як на час розгляду даної справи відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження даного факту.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його письмових запереченнях на позов позивача у цій справі (а.с.13-15), та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів (рішення суду про виключення його із актового запису про народження дитини в графі батько тощо) в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі на у спростування фактичних обставин, правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності запису про батька (відповідача) у свідоцтві про народження дитини (а.с.6) на час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок держави судових витрат у вигляді судового збору (а.с.32), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розяснити ОСОБА_2, що він не позбавлений у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про оспорювання батьківства як особою, яка записана батьком дитини, шляхом предявлення позову про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини та, відповідно, припинення у звязку із цим стягнення з нього аліментів на утримання цієї дитини.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_5ОСОБА_6