Справа № 755/9169/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді - Ластовки Н.Д.

при секретарі - Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вищевказана скарга ОСОБА_1, яка обґрунтована тим, що 23.02.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65 846,19 грн. В подальшому, Апеляційним судом м. Києва було частково змінено суму стягнення та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 915,11 грн., а також 359,15 грн. сплаченого судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, 504,00 грн. за виклик відповідача в судове засідання через оголошення в пресі. 08 лютого 2013 року, заявником, ОСОБА_1 було отримано виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва на примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 915,11 грн., а також 359,15 грн. сплаченого судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, 504,00 грн. за виклик відповідача в судове засідання через оголошення в пресі.

23.08.2012 року на підставі заяви заявника, постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню боргу. Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва від 08.11.2014 року, виконавчий документ був повернутий заявнику без виконання. В подальшому, заявник повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві з заявою про примусове стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, виданого 08.02.2013 року.

05.02.2015 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження №ВП 46391861.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Оскільки, станом на теперішній час вказане рішення Дніпровського районного суду м. Києва так виконано і не було, вказана бездіяльність державного виконавця, явно свідчить про зловживання процесуальними правами (рішення суду не виконується вже протягом 4-х років, державний виконавець не вживає достатніх дій для забезпечення виконання судового рішення) та порушує зазначені вище положення Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», а також міжнародні правові акти щодо обов'язковості виконання судового рішення.

Таким чином, на думку заявника, всі ці обставини свідчать про те, що державним виконавцем допущено бездіяльність, яка полягає в тому, що достатніх, адекватних заходів примусового виконання рішення не вжито, що призвело до порушення законних прав стягувача.

Крім того, заявник просить суд зобов'язати відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а також начальнику відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві вжити заходів реагування щодо бездіяльності державного виконавця та зобов'язати провести виконавчі дії в порядок, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з діловодства в органах державної виконавчої служби.

В судовому засіданні заявник, підтримавши доводи скарги, просив задовольнити скаргу.

Державний виконавець, бездіяльність якого є предметом оскарження, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.

Вивчивши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви, який закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено коло учасників виконавчого провадження, які мають право звернутися до суду із скаргою, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси у порядку, встановленому цим Законом.

23.02.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65 846,19 грн.

В подальшому, Апеляційним судом м. Києва було частково змінено суму стягнення та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 915,11 грн., а також 359,15 грн. сплаченого судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, 504,00 грн. за виклик відповідача в судове засідання через оголошення в пресі.

08 лютого 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 915,11 грн., а також 359,15 грн. сплаченого судового збору, 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, 504,00 грн. за виклик відповідача в судове засідання через оголошення в пресі.

Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Хільченко Р.В. від 08.11.2014 року, ВП № 41778642 було постановлено «виконавчий лист № 2-2724, виданий 08.02.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі боргу 36 449,11 грн. повернути стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження»». (а.с.11).

В подальшому, заявник ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва з заявою про примусове стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, виданого 08.02.2013 року.

05.02.2015 року Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Хільченко Р.В. було відкрито виконавче провадження за № 46391861 з виконання виконавчого листа № 2/2604/1933/2012, виданого 08.02.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 35 915,11 грн. та постановлено боржнику добровільно виконати до 12.02.2015 року.(а.с.12).

Згідно з ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» N 6 від 07.02.2014р., виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованихКонституцією України, законами України.

Згідно положення статті 6 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи те, що в період часу з 2012 року по 2016 рік державним виконавцем, як вбачається з наданої суду інформації, фактично не здійснено жодних дій у виконавчому провадженні № 46391861, обґрунтованими є доводи заявника про допущення неправомірної бездіяльності державним виконавцем Хільченком Р.В.

Оскільки судом встановлено, що державним виконавцем Хільченком Р.В. допущено бездіяльність, яка призвела до порушення законних прав заявника, тобто, протиправну, така бездіяльність суперечить вимогам Конституції України, закону України «Про виконавче провадження», тобто, є неправомірною, скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві підлягає задоволенню.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» N 6 від 07.02.2014р. за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Разом з тим, як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві провести виконавчі дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а також зобовязання начальнику відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві вжити заходів реагування щодо бездіяльності державного виконавця та зобов'язати провести виконавчі дії в порядок, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з діловодства в органах державної виконавчої служби, оскільки здійснення виконавчих дій віднесено до виключної компетенції державного виконавця.

Тому скарга підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 49 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2012 року - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченко Р.В. при виконанні судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2012 року по справі № 2-2724/11.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення, а учасниками судового розгляду, які не були присутні при оголошення протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: