ЄУН № 337/1344/16-ц
Провадження № 2/337/892/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

при секретарі Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запорожжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до суду із вказаним позовом який обґрунтовує тим, що 07.04.2008р. між сторонами було укладено кредитний договір НОМЕР_2, за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 65542,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 06.04.2015р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання та умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків не виконав, в наслідок чого станом на 09.03.2016 року має заборгованість у загальній сумі 229256,32 грн., яка складається з наступного: 42878,15 грн. - заборгованість за кредитом, 25028,41 грн. - заборгованість по процентам за користування за кредитом, 3451,82 - заборгованість по комісії за користування кредитом, 146742,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 250,00грн. - штраф (фіксована частина); 10905,06грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Після оголошення перерви для можливості надання сторонами додаткових документів, в судове засідання представник позивача не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що дійсно в 2008 році ним було підписано кредитно-заставний договір та отримано від позивача кредитні кошти в сумі 65542,00 грн. для придбання автомобілю. Протягом двох років він сплачував кредит, але в зв'язку з тим, що сталась дорожньо-транспортна пригода і автомобіль, який було придбано ним за рахунок кредитних коштів, було дуже пошкоджено, він перестав сплачувати кредитні кошти. В 2012 році він передав заставне майно - автомобіль, представнику ПАТ КБ "ПриватБанк" для реалізації. Даний автомобіль знаходився у неналежному стані, оскільки потрапив у ДТП.

Після оголошення перерви, в судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору НОМЕР_2 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 07.04.2008 року отримав кредит у розмірі 65542,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на придбання автомобілю, з кінцевим терміном повернення 06.04.2015 року (п.17.1.1, п.17.1.5, п.17.1.6).

Згідно до п. 17.8 Договору, щомісячний платіж в розмірі 1406,00 грн. направляється на погашення заборгованості за Кредитом, винагородою та процентами за користування ним.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Позичальник сплачує Банку винагороди, в розмірах і строки, що зазначені в п. 17.1.8 Договору.

Відповідно до п.п. г) п.17.1.8 Договору, відповідач зобов'язаний сплачувати винагороду за резервування ресурсів у розмірі 2,52% річних від суми зарезервованих ресурсів з 7 по 11 число кожного місяця.

В п. 5.3 Договору вказано, що нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за Кредитом, при цьому, винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів (Додаток № 1) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання Договору.

Відповідно до вимог п. 14.11 договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про повернення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим же договором ОСОБА_2 надав в заставу автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто 1500 см.куб, № кузова/шасі: НОМЕР_3, державний реєстраційний номер: НОМЕР_4, що належить на праві власності відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв'язку з чим має заборгованість за кредитним договором.

Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2012р. задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором НОМЕР_2 від 07.04.2008 року в розмірі 89062,87 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_4, що належить на праві власності відповідачу, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРиватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Нормами ст.ст. 599, 610 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За роз'ясненнями п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.,ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, бо зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.,ст.526,599 ЦК.

Такий же висновок висловлено у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-1206 цс15 від 23.09.2015 року, який відповідно до вимог норм ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже наявність рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, яке не виконане, не поновлює права кредитора і не позбавляє права останнього на звернення до суду із позовом з використанням іншого способу захисту порушеного права.

Відповідно до наведених правових висновків з відповідача на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів та кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (справа № 6-157цс16).

Звертаючись із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач надав розрахунок станом на 09.03.2016 року, відповідно до якого відповідач має заборгованість у загальній сумі 229256,32 грн., яка складається з наступного: 42878,15 грн. - заборгованість за кредитом, 25028,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3451,82 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 146742,88 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 250,00грн. - штраф (фіксована частина); 10905,06 грн. - штраф (процентна складова).

Розрахунок в частині заборгованості за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом та пенею відповідач не спростував належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.58-60,64 ЦПК України, а тому суд приймає його за основу суми боргу.

Що стосується вимог про стягнення штрафів, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитно-заставного договору, а саме в розділі 14 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником зобов'язання, передбаченого пп. 6.2.2. - 6.2.4. даного договору, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

Крім того, у пп. 14.5. - 14.9. кредитно-заставного договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф.

Врахувавши наведене та відповідно до статті 549 ЦК України Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів: 250 грн. - фіксована частина, 10905,06 грн. - процентна складова, слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 3271,52 грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 611, 616, 625, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 10, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, р/р 3111) заборгованість за кредитним договором № ZPC0AK57840175 від 07.04.2008р. у розмірі 218101,26 грн., яка виникла станом на 09.03.2016 року і складається з: 42 878,15 грн. - заборгованості по кредиту, 25 028,41 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 451,82 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом, 146742,88 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3271,52 грн., а всього 221372,78 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: М.В. Сидорова