Справа № 496/441/16-ц
Провадження № 2/496/579/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа: Біляївська районна держана нотаріальна контора Одеської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконним і скасування рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с. 39-42, 150-151), просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.07.2007 року № 1-6043, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_4, померлого 28 грудня 2005 року, на земельну ділянку площею 2,77 га, що розташована на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 33, ділянка № 80, масив № 21, ділянка № 59, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині права ОСОБА_2 на 1/2 частку цієї земельної ділянки, а також визнати незаконним та скасувати рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 256-У від 26.12.2007 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), для ведення особистих селянських господарств, які раніше були надані в користування», в частині затвердження технічних матеріалів та документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку та передачі безоплатно у власність земельних ділянок ОСОБА_2 за адресою: вул. Гагаріна, 13 в с. Мирне Біляївського району Одеської області площею 0,2500 га для розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), та площею 0,0631 га для ведення особистого селянського господарства.

Свої вимоги мотивує тим, що вона у 1959 році уклала шлюб зі ОСОБА_4, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 За час спільного проживання 18.03.1992 року вона та чоловік набули у власність житловий будинок по вул. Гагаріна, 13 с. Мирне Біляївського району Одеської області, право власності на який було зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_4 Зазначений житловий будинок розташований на присадибній ділянці загальною площею 0,2500 га та земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,0631 га. На підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації від 29 листопада 2005 року № 1051/2005 її чоловіку ОСОБА_4 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 2,77 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради масив № 33, ділянка № 80, масив № 21, ділянка № 59, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області 23.01.2006 р. 28 грудня 2005 року ОСОБА_4 помер, і після його смерті відкрилася спадщина на вказане майно. Оскільки вона є літньою людиною та погано розумілася у процедурі оформлення права на спадкове майно, за пропозицією сина ОСОБА_2 щодо надання їй допомоги, передала останньому всі правовстановлюючі документи, окрім паспорта, для оформлення документів на спадщину в нотаріальній конторі. Крім того, разом з нею свої документи ОСОБА_2 також віддала і її донька ОСОБА_5 Через деякий час нею було зясовано, що ОСОБА_2 оформив спадкове майно на своє імя, в результаті чого отримав свідоцтво на спадщину за законом, зокрема на земельну ділянку площею 2,77 га, що розташована на території Мирненської сільської ради, масив № 33 ділянка № 80, масив № 21, ділянка № 59, на земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0631 га ріллі, розташовані в с. Мирне по вул. Гагаріна, 13 Біляївського району Одеської області. Крім того, їй стало відомо, що рішенням Мирненської сільської ради Біляїського району Одеської області від 26.12.2007 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,2500 га і 0,0631 га. Оскільки вона також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, вважає, що її права порушені, у зв»язку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивачка у судовому засіданні на позовній заяві наполягала та пояснила, що вона не знала про те, що її син ОСОБА_2 оформив земельні ділянки на своє імя. Вона про це дізналася лише у липні 2013 році, внаслідок чого вона була змушена звернутися до суду з позовом. Також пояснила, що вона мала намір оформити спадщину і звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори, але було виявлено помилку у її по-батькові у свідоцтві про шлюб.

Представник позивачки у судовому засіданні на позовній заяві наполягала, посилаючись на обставини, викладені в ній, а також пояснила, що строк позовної давності позивачкою не пропущений, оскільки про порушення прав позивачці стало відомо у 2013 році, коли вона ознайомилася зі спадковою справою, наданою нотаріальною конторою до Біляївського районного суду Одеської області 01.12.2014 року в рамках цивільної справи № 496/3986/13-ц. Про існування рішення Мирненської сільської ради від 26.12.2007 року позивачці стало відомо у 2015 році, коли була отримана довідка Мирненської сільської ради від 05.02.2015 року.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що батько - ОСОБА_4 помер 28.12.2005 року і за проханням матері свідоцтва про право нас спадщину він отримав на своє ім»я, матері достеменно було про це відомо, вона не заперечувала. А вже згодом, після того, як стосунки між ними погіршилися, вона вирішила претендувати на частину спадкового майна.

Представник відповідача у судовому засіданні позовну заяву не визнав і пояснив, що позивачка особисто просила сина оформити право на спадщину на нього, оскільки у свідоцтві про шлюб було виявлено помилку, невірно зазначено по-батькові матері. Також представник відповідача заявив про пропуск строку позовної давності позивачкою, у зв»язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області у судовому засіданні пояснив, що з 1992 року за померлим ОСОБА_4 числиться 0,14 га земельної ділянка, а інша частина земельної ділянки була не оформлена. За заявою ОСОБА_2 як власника житлового будинку було вирішено передати йому у приватну власність вказану земельну ділянку. При цьому у приватну власність була передана земельна ділянка, яка знаходилася у фактичному користуванні, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і 0,06 га для ведення особистого селянського господарства. Після перерви він до судового засідання не з»явився, але від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без його участі.

Представник Біляївської районної державної нотаріальної контори до судового засідання не з»явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є депутатом Мирненської сільської ради, ОСОБА_1 приїхала разом з сином ОСОБА_2 з проханням допомогти в оформленні державного акту на право власності на земельну ділянку (присадибну). При цьому ОСОБА_1 особисто надала рішення сільської ради про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок, копію його паспорту тощо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є землевпорядником Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області. ОСОБА_1 не зверталася до нього з того приводу, що спадщина оформлена на сина ОСОБА_2, а не на неї.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено у судовому засіданні, 07 лютого 1959 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Олександрівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис № 2, згідно свідоцтва про шлюбу серії І-ФП № 098830 від 15 січня 2014 року (а.с. 8).

28 грудня 2005 року ОСОБА_4 помер, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 029476 від 01 січня 2006 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є позивач та відповідач, як дружина та син померлого ОСОБА_4 Донька ОСОБА_5 спадщину не прийняла.

Після його смерті відкрилася спадщина зокрема на земельну ділянку площею 2,77 га, що розташована на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 33, ділянка № 80, масив № 21, ділянка № 59, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлому на підставі державного акту про право власності на землю серії ЯБ № 298387 (а.с. 195), виданого Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області 23 січня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.516.00074 кадастровий номер земельної ділянки 010010555; 010010556, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 6).

05 липня 2006 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку на ім»я ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за № 1-6043 (а.с. 198).

У спадковій справі після смерті ОСОБА_4 не міститься заява позивачки про прийняття спадщини або відмову від неї, але містить заяву відповідача від 04 липня 2006 року про прийняття спадщини, в якій він зазначив, що інших спадкоємців, окрім нього, немає (а.с. 164).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.3 ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Ч.3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року (а.с. 96) встановлено, що позивачка постійно, з 1987 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час смерті чоловіка вона мешкала разом з ним, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Доводи відповідача та його представника про те, що позивачка мала намір відмовитися від спадщини на користь сина суд до уваги не приймає, оскільки спадкова справа не містить заяву позивачки про відмову від спадщини.

Рішенням Мирненської сільської ради № 256-У від 26.12.2007 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), для ведення особистих селянських господарств, які раніше були надані в користування» було затверджено технічні матеріали та документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку та передано безоплатно у власність земельні ділянки зокрема ОСОБА_2 за адресою: вул. Гагаріна, 13 в с. Мирне Біляївського району Одеської області площею 0,2500 га для розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), та площею 0,0631 га для ведення особистого селянського господарства (а.с 56).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 05 липня 2006 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3, яка складається з житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, в частині права ОСОБА_2 на ? частки вказаного житлового будинку; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, як на річ, набуту під час шлюбу, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою: Одеська область Біляївський район с. Мирне вул. Гагаріна,13, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 95-97).

Вказане рішення стало підставою для отримання відповідачем державних актів на вказані земельні ділянки.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки власником ? частин житлового будинку по вул. Гагаріна, 13 в с. Мирне Біляїського району Одеської області є позивачка, рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 26 грудня 2006 року є таким, що порушує її права, у зв»язку з чим підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Представником відповідача у судовому засіданні було заявлено про застосування строку позовної давності, у зв»язку з чим він просив у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачка у судовому засіданні стверджувала, що про порушення своїх прав їй стало відомо у липні 2013 року, до цього вона вважала, що зокрема земельна ділянка (пай) оформлена на неї. Відповідач у судовому засіданні стверджував, що про отримання ним спадщини позивачці було відомо раніше, оскільки вона була з ним разом у нотаріуса під час оформлення документів, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з розбіжностями в документах, тому вона запропонувала відповідачеві оформити спадщину на своє ім»я. Належних та допустимих доказів обізнаності позивачки про наявність свідоцтва про право на спадщину від 27.07.2007 року на ім»я відповідача суду не надано, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року по цивільній справі № 496/3986/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності встановлено, що про порушення прав, а саме: існування свідоцтва про право на спадщину на ім»я відповідача позивачці стало відомо у липні 2013 року. Вказана обставина в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Позовна заява подана до суду 10 лютого 2016 року, а тому суд вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущений.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дотриманий встановлений законом строку позовної давності при зверненні до суду з позовом в частині вимог про визнання недійсним рішення Мирненської сільської ради від 26.12.2007 року, оскільки про існування цього рішення їй стало відомо з довідки № 125 від 05.02.2015 року, виданої виконкомом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, в якій зазначено, що вона зареєстрована та проживає у житловому будинку № 13 по вул. Гагаріна в с. Мирне згідно номеру обєкта погосподарського обліку 0522-3 в погосподарській книзі № 7 Мирненської сільської ради. Зазначений житловий будинок розташований на присадибній ділянці загальною площею 0,2500 га та земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,0631 га ріллі, які передані у власність громадянину ОСОБА_2 рішенням Мирненської сільської ради № 256-У від 26.12.2007 року запис № 59 в земельнокадастровій книзі № 2 Мирненської сільської ради (а.с. 7).

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 377, 1225, 1261, 1267, 1268, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа: Біляївська районна держана нотаріальна контора Одеської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконним і скасування рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області - задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.07.2007 року № 1-6043, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_4, померлого 28 грудня 2005 року, на земельну ділянку площею 2,77 га, що розташована на території Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № 33, ділянка № 80, масив № 21, ділянка № 59, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині права ОСОБА_2 на 1/2 частку цієї земельної ділянки.

Визнати незаконним та скасувати рішення Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 256-У від 26.12.2007 року «Про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), для ведення особистих селянських господарств, які раніше були надані в користування», в частині затвердження технічних матеріалів та документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку та передачі безоплатно у власність земельних ділянок ОСОБА_2 за адресою: вул. Гагаріна, 13 в с. Мирне Біляївського району Одеської області площею 0,2500 га для розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), та площею 0,0631 га для ведення особистого селянського господарства.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: ОСОБА_8