Справа № 477/1971/16-ц
Провадження № 2/477/1178/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської Ради Вітовського району Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В с т а н о в и в:

22 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення, просить встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно позивача, встановити факт належності померлому 19.02.2005 року ОСОБА_4 Державного акту про право власності на земельну ділянку серії Р2 №574096 та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 4,54 га, розташовану на території ОСОБА_3 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті 19 лютого 2005 року ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі, та під час реєстрації його позивача народження, дані про батька були внесені за вказівкою матері як «Пронь Євген Васильович».

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на вище вказану земельну ділянку.

Однак вступити у спадкові права він позбавлений можливості через відсутність доказів родинних відносин між ним та померлим, у звязку з чим просить про встановлення даного факту.

Окрім того, у правовстановлюючому документі, що підтверджував право власності ОСОБА_4 на вказане спадкове майно, допущено помилку в написанні імя власника, а також втрата оригіналу цього документу, що також перешкоджає в нотаріальному оформленні його прав.

Посилаючись на вказане, а також посилаючись, що через хворобу та тяжкість перенесеної смерті батька він пропустив строк прийняття спадщини, просив визнати такі причини поважними та захистити його права як спадкоємця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтвердив та пояснив про вищевикладене. Зазначив, що його мати та ОСОБА_4 проживали однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, він завжди знав ОСОБА_4 як свого батька та лише під час вирішення питання щодо прийняття спадщини дізнався про внесення відомостей щодо його батька у його особисті документи, лише зі слів його матері. Пояснив, що батько помер 19.02.2005 року та його смерть він переніс дуже важко, що також тяжко вплинуло на стан йог здоровя, викликало байдужість та пригніченість. Нині захист його прав можливий лише встановленням фактів батьківства померлого щодо нього позивача, встановлення факту належності померлому правовстановлюючого документу, в якому імя батька помилково зазначено як «Євген» замість вірного «Євгеній», а також шляхом визнання за ним позивачем права власності на вказане майно через втрату оригіналу правовстановлюючого документу Державного акту.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення вимог ОСОБА_1 не заперечував. Підтвердив, що дійсно померлий ОСОБА_4 був батьком позивача, а він приходиться позивачу двоюрідним братом, адже є сином рідного брата ОСОБА_4 ОСОБА_6. Вважає, що позивач як рідний син померлого має законні права на прийняття спадщини після смерті свого батька, та вказує, що його батько ОСОБА_6 на спадок свого брата ОСОБА_4 не претендував. Заяв про прийняття спадщини не складав.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Жовтневого району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки не повідомила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що навчалася із позивачем разом та спілкувалася із його родиною. ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_1 як до свого сина і вони їх завжди вважали як рідних батька і сина.

Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом письмової відмови приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Зокрема, підставою відмови зазначено не надання документів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4 та правовстановлюючого документу щодо спадкового майна, а також порушенням строків, визначених ст. 1270 ЦК України (а.с. 31).

Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Щодо заявлених вимог про встановлення факту батьківства, то відповідно до статей 234, 256-259 ЦПК України та ст.130 СК України в порядку окремого провадження суд може встановити факт батьківства у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини. Заява про встановлення такого факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно положень ст.ст. 128 ч. 3, 130 ч. 2 СК України, таку заяву може бути подано, в тому числі самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Аналогічні розяснення надані у п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За такого, захист прав позивача, у разі встановлення його прав як спадкоємця після смерті ОСОБА_4, можливе лише в судовому порядку з вирішенням питання щодо права власності відносно спадкового майна.

За даними копії свідоцтва про народження І-ФП № 326828, батьками позивача ОСОБА_1 вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с. 21).

Зі змісту витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, актовий запис про народження ОСОБА_1 здійснено 09 грудня 1972 року за № 82. Дані про батька внесені за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Зі змісту копії запису акту про народження слідує, що при реєстрації народження були присутні свідки ОСОБА_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що вказує на підтримання сімейних стосунків як матері позивача так і його самого із сімєю ОСОБА_11 та підтверджує пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2 про батьківство ОСОБА_4 відносно позивача.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає доведеним батьківство ОСОБА_4, який помер 19 лютого 2005 року, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так як встановлення даного факту породжує для позивача певні юридичні наслідки та права, а саме: право на спадкування як спадкоємця першої черги, то його вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу відносно вищевказаного спадкового майна, то зі змісту копії свідоцтва про смерть І-ФП № 000045 та копії Державного акту стосовно спірного майна, дані щодо імя власника вказаного майна та спадкодавця дійсно різняться. Так у державному акті імя власника вказане як «Згурський Євген Васильович», а у свідоцтві про смерть «Згурський Євгеній Васильович» (а.с. 22, 34).

Натомість, суд вважає, що з досліджених письмових доказів, зі співпадання особистих даних спадкодавця ОСОБА_4 із даними про власника вищевказаного майна у Державному акті, є доведеним належність даного правовстановлюючого документу саме спадкодавцю ОСОБА_4, а вищевказану помилку допущено внаслідок різності написання даного імені в російському та українському варіанті.

Щодо заявлених вимог про право власності, то відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу Державного акту щодо вказаного майна втрачено.

Втім, з досліджених письмових доказів, в тому числі копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 574096, слідує про належність спадкодавцю ОСОБА_4 права власності щодо земельної ділянки площею 4,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території ОСОБА_3 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Вказаний Державний акт видано на підставі рішення 14 сесії 23 скликання ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів від 30 червня 2002 р. № 5 (а.с. 24).

Щодо пропуску терміну прийняття спадщини, то за положеннями ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може продовжити строк на подачу заяви про прийняття спадщини, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, а отже спадкові правовідносини не вичерпані (а.с. 35-36).

Згідно наданих позивачем медичних документів, слідує про його хворобу та необхідність лікування тривалий період у 2005 та 2006 роках (а.с. 18).

Враховуючи викладене, та встановивши, що позивачем було пропущено строк звернення до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті батька у звязку з поважними обставинами, що спадкові правовідносини не вичерпано, та відповідно до ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, суд вважає, що спадкові права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1261,1268 Цивільного кодексу, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України його право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт батьківства ОСОБА_4, громадянина України, який помер 19 лютого 2005 року (актовий запис про смерть № 41 здійснено ОСОБА_3 сільською Радою Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області, від 27 лютого 2005 року), по відношенню до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

Встановити факт належності померлому 19.02.2005 року ОСОБА_4 державного акту на право власності на землю серії Р2 №574096, виданого 13 вересня 2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №673,виданий на імя ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 4,54га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії Р2№574096, виданого 13 вересня 2000 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 померлого 19.02.2005 року актовий запис про смерть № 41 ОСОБА_3 сільської Ради Жовтневого (Вітовського ) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2016 року.

Суддя Л.М. Семенова