Справа № 378/1028/15-ц Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 22-ц/780/1116/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 22.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області, третя особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

04 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де, з проведеними змінами та уточненнями, просить поновити його на роботі на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року за 52 робочі дні у розмірі 7 046,00 грн. та витрати на правову допомогу 2 000 грн.

На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що працював у відповідача на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання з 15.08.1996 року.

03.08.2015 року він був ознайомлений із наказом «Про попередження про наступне скорочення».

Того ж дня відповідачем направлено до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП клопотання про надання згоди на проведення змін в організації виробництва, шляхом скорочення посад штатних одиниць.

Відповідно до листів профспілкового комітету №30 від 31.07.2015 року та №32 від 09.09.2015 року йому відмовлено у скороченні посад штатних одиниць у зв'язку з відсутністю на той час важкого матеріального стану у вказаному підприємстві та можливим паралічем, у разі такого скорочення, роботи відповідних підрозділів підприємства.

Поряд з цим, 03.08.2015 року відповідач направив клопотання №30 аналогічного змісту до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, на що, також, отримав відмову у скороченні посад штатних одиниць, відповідно до постанови президії даної спілки №2 від 18.09.2015 року.

Незважаючи на відсутність згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства та обласної профспілкової організації на розірвання трудового договору з ним, 05.10.2015 року відповідач видав наказ №164 про звільнення його з займаної посади у звязку з скороченням штату ( чисельності ) працівників на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає таке звільнення позивача із роботи незаконним, оскільки відповідач не отримав згоди профспілкового комітету на розірвання з ним трудового договору, а тому з відповідача підлягає стягненню і середній заробіток за час випущеного прогулу, з розрахунку середньоденного розміру заробітної плати в розмірі 135,59 грн. на день ухвалення судом рішення за 52 робочі дні в сумі 7 046,00 грн. і витрати на правову допомогу - 2 000 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено на роботі ОСОБА_2 на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06 жовтня 2015 року.

Стягнуто із Ставищенського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 400,12 грн.

У задоволенні позову, в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в більшому розмірі та стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

Стягнуто із Ставищенського житлово-комунального підприємства судовий збір на користь держави в розмірі 487,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що розірвання трудового договору з позивачем, всупереч вимогам закону, відповідачем взагалі не було погоджене.

Тому суд, вважаючи таке порушення суттєвим та таким, що посягає на основоположні права працівника, приходить до висновку про задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі.

В зв'язку з цим, підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте в розмірі меншому, ніж ним заявлено - за вирахуванням допомоги нарахованої позивачу в центрі зайнятості розмірі 1 645,88 грн. - за період з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року за 52 робочі дні, виходячи з його середньоденного заробітку, згідно довідки №79 від 12.10.2015 року, виданої Ставищенським ЖКП, всього в розмірі 5 400,12 грн.

Не може бути відрахована із середнього заробітку за час вимушеного прогулу сума вихідної допомоги, поскільки сторонами не надано суду доказів щодо її розміру та факту отримання.

Вимога позивача про стягнення 2 000 грн. витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню згідно положень ч. 1 ст. 84 та ч. 1 ст. 56 ЦПК України оскільки, в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що правова допомога була надана адвокатом або особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Також, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем розрахунків суми витрат на правову допомогу не надано, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Судові витрати на користь держави підлягають стягненню з відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Ставищенське житлово-комунального підприємство Ставищенської селищної ради Київської області подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивач працює у Ставищенському житлово-комунальному підприємстві з 15.08.1996 року ( а.с. 11, 19-21 ).

Наказом №53 від 25.06.2013 року «Про зміни в організації виробництва і праці» він був переведений на посаду слюсаря аварійно-відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання даного підприємства ( а.с. 83 ).

Наступного дня між сторонами укладено трудовий договір №62, а 31 грудня 2014 року додаткова угода №2, згідно яких цей правочин діє з 26 червня 2013 року до 30 червня 2015 року ( а.с. 84, 85 ).

30 червня 2015 року посаду позивача, на підставі класифікатора професій ДК 003:2010, за його згоди, перейменовано на слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду ( а.с. 81 ).

Наказом відповідача №99 від 01 липня 2015 року «Про оптимізацію штатної чисельності працівників», в звязку з складним фінансовим становищем, що склалося на підприємстві, зобовязано керівників відділів, служб та виробничих дільниць терміново надати пропозиції по оптимізації штатної чисельності ввірених підрозділів ( а.с. 76 ).

На підставі, серед іншого, зазначеного наказу, виробничої необхідності, збитковості підприємства, наказом №122 від 03 серпня 2015 року ОСОБА_2 попереджено про скорочення займаної ним посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду ( а.с. 70, 71 ).

03.07.2015 року до профспілкового комітету Ставищенського ЖКП відповідачем направлено листи №№21, 25-29 про можливість звільнення ( скорочення ) посад з їх переліком, в т.ч. і посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання ( а.с. 9, 69).

Окрім цього, підприємством направлено клопотання до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення ( а.с. 67 )

Рішеннями первинної профспілкової організації Ставищенського житлово-комунального підприємства №30 від 31.07.2015 року, №32 від 09 вересня 2015 року та постановою №2 президії Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 18 вересня 2015 року Ставищенському житлово-комунального підприємству Ставищенської селищної ради Київської області відмовлено у наданні згоди на проведення змін в організації виробництва і праці, шляхом скорочення ( посад ) штатних одиниць ( а.с. 8, 12-14, 63, 64 ).

Зазначеними рішеннями та постановою, окрім цього, первинна профспілкова організація Ставищенського житлово-комунального підприємства та зазначена президія не надали згоди на звільнення з роботи зазначених у клопотанні осіб, в т.ч. ОСОБА_2 ( там же ).

Незважаючи на це, наказом №164 «Про звільнення з роботи в звязку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату ( чисельності ) працівників» від 05.10.2015 року позивача звільнено з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання, в звязку з скороченням штату ( чисельності ) працівників підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з розірванням трудового договору ( а.с. 10, 61 ).

ОСОБА_2, не погодившись із звільненням із роботи, 04 листопада 2015 року звернувся до суду із зазначеними вимогами, які уточнив 17 грудня 2015 року ( а.с 1-4, 131-132 ).

Враховуючи викладене, звільнення позивача із роботи без погодження на це первинної та вищестоящої профспілкової організації усупереч положень ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року, ч. 3 ст. 252 КЗпП України місцевий суд обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, вірно, з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України, визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року ( за 52 робочі дні ) в розмірі 5 404,80 грн., виходячи з середньоденного заробітку позивача в сумі 135,59 грн. ( а.с. 15 ) та із врахуванням отриманих по безробіттю коштів ( а.с. 130 ) у сумі 1 645,88 грн. ( 135,59 х 52 - 1 645,88 ).

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції правильно вирахував судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 487,20 ( 1 218 х 0,4 ) грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення арифметичної помилки при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судового збору за вимогу майнового характеру можливе без скасування рішення суду першої інстанції у цій частині, шляхом ухвалення ним судових рішень у відповідності до положень ст. ст. 219, 220 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позовних вимог і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 40, 235, 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року, ст.ст. 10, 15, 58-60, 213 ЦПК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 43 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і спростовуються наданими доказами, які суд другої інстанції також відносить до числа достовірних.

Інші доводи апеляції, зокрема, про порушення термінів розгляду первинною профспілковою організацією клопотання адміністрації, необґрунтованість відмови у його задоволенні та наявність, у звязку із цим, права на звільнення позивача із роботи, повідомлення 03 серпня 2015 року ОСОБА_2 про скорочення його посади, неотримання відповіді Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на клопотання відповідача, наявність доказів відсутності вакантних посад на підприємстві, необхідність зупинення провадження у справі, на думку суду другої інстанції, не спростовують висновки місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і не є підставою, у силу викладеного, для задоволення апеляції.

А тому, згідно ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, що встановлено у даному випадку.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено при вирішенні заявленого трудового спору в частині його задоволення.

Рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову позивачем та апелянтом не оскаржується і суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності його перевірки на законність та обґрунтованість у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України, оскільки не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області відхилити. Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області, третя особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4