Ухвала

іменем україни

01 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, на обґрунтування якого зазначало, що 29 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 600/07-096, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 75 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 29 травня 2022 року. У подальшому між ними були укладені додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту від 29 травня 2007 року № 600/07-096.

13 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316, за умовами якого останньому надано на поточні потреби кредитний ліміт до 44 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 12 серпня 2023 року. У подальшому між ними була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 серпня 2008 року № 602/25-316.

Позивач умови кредитних договорів виконав та надав відповідачу кредитні кошти, відповідач умови договорів про повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З урахуванням наведеного, позивач направив відповідачу вимоги про погашення кредиту, однак останній на це не відреагував.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за двома договорами в сумі 202 468 доларів США та 154 168 грн 89 коп., а саме: - заборгованість, яка утворилась станом на 08 квітня 2014 року, за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 600/07-096 в сумі 124 432,26 доларів США, з яких: 72 451,74 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 51 980,52 доларів США - відсотки за користування кредитом, 95 770 грн 82 коп. - пеня, з яких: 22 405,75 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом за період з 08 квітня 2013 року до 07 квітня 2014 року та 73 365 грн 07 коп. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками за період з 08 квітня 2013 року до 07 квітня 2014 року; - заборгованість, яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 602/25-316 в сумі 78035,74 доларів США, з яких: 45 835,04 доларів США - основна сума кредиту, 32 200,7 доларів США - відсотки за користування кредитом, 58 398 грн 07 коп. - пеня, з яких: 12 897 грн 44 коп. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом за період з 09 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року та 45 500 грн 63 коп. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками за період з 09 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 600/07-096, станом на 08 квітня 2014 року, в сумі 124 432,26 доларів США та пеню в сумі 95 770 грн 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 602/25-316, станом на 09 квітня 2014 року, в сумі 78 035,74 доларів США та пеню в сумі 58 398 грн 07 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, зазначав, що банк вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено. Ухвалення рішення про стягнення заборгованості, на думку суду першої інстанції, призведе до подвійного стягнення боргу.

Апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції, скасував це рішення з огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року в справі № 3-71гс14).

У даній справі позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості вже після того, як набрало законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не одночасно. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки на час розгляду даної справи не виконано. Також судом першої інстанції не враховано й ту обставину, що у даній справі особа позичальника (ОСОБА_4.) є відмінною від особи іпотекодавця (ОСОБА_5.).

Апеляційний суд зазначав, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитних договорів у останнього утворилася заборгованість на загальну суму 202 468 доларів США та 154 168 грн 89 коп., а саме: - заборгованість, яка утворилась станом на 08 квітня 2014 року за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 600/07-096 в сумі 124 432,26 доларів США, з яких: 72 451,74 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 51 980,52 доларів США - відсотки за користування кредитом, 95 770 грн 82 коп. - пеня, з яких: 22 405,75 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом за період з 08 квітня 2013 року до 07 квітня 2014 року та 73 365 грн 07 коп. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками за період з 08 квітня 2013 року до 07 квітня 2014 року; - заборгованість, яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 602/25-316 в сумі 78035,74 доларів США, з яких: 45 835,04 доларів США - основна сума кредиту, 32 200,7 доларів США - відсотки за користування кредитом, 58 398 грн 07 коп. - пеня, з яких: 12 897 грн 44 коп. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом за період з 09 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року та 45 500,63 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками за період з 09 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року.

Доказів на спростування таких розрахунків відповідачем не надано.

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» 09 квітня 2014 року направляло відповідачу вимоги про погашення кредиту, однак, останній на вимоги не відреагував.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова