15.01.2016 Єдиний унікальний номер 205/8377/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
15 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Федченко В.М.
за участю секретаря Бунакової С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,-
Позивач ОСОБА_1 25 листопада 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 388 § 24а від 11 вересня 1960 року „Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки" йому надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці за АДРЕСА_1 площею 352 м2.
З 1961 по 1962 рік за рахунок власних коштів та своєю працею він здійснив самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці і збудував домоволодіння АДРЕСА_1.
Спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 42,4 м2, житловою площею 27,1 м2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, душу літ Е, споруд №1-4,І.
25 листопада 1963 року він отримав технічний паспорт на спірне домоволодіння.
Отже, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської ( присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.
Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 710 м2, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 25.11.1963 р., актом прийомки індивідуального домоволодіння та актами обстеження будинку від 20.11.1963 року та 23.04.1980 року.
З 1969 року позивач з членами родини зареєстрований в спірному домоволодінні, мешкає в ньому до теперішнього часу, але правовстановлюючий документ із-за незнання цього питання ним не отримано.
Згідно зі звітом про вартість від 09 листопада 2015 року, ринкова вартість домоволодіння становить 98 087 грн.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 03 листопада 2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

В теперішній час виникла потреба в оформленні правовстановлюючих документів на самочинно збудоване нерухоме майно, в зв'язку з чим позивач змушений звертатися з цим позовом до суду.

Просить визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на самочинно збудоване домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 42,4 м2 , житловою площею 27,1 м2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, душу літ Е, споруд №1-4,1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з'явилися, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

З письмової згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 388 § 24а від 11 вересня 1960 року „Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки" ОСОБА_1 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці за АДРЕСА_1 площею 352 м2 (а.с.6).

З 1961 по 1962 рік за рахунок власних коштів та своєю працею він здійснив самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці і збудував домоволодіння АДРЕСА_1. Спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 42,4 м2, житловою площею 27,1 м2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, душу літ Е, споруд №1-4,І.

25 листопада 1963 року він отримав технічний паспорт на спірне домоволодіння.

Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 710 м2, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 25.11.1963 р., актом прийомки індивідуального домоволодіння та актами обстеження будинку від 20.11.1963 року та 23.04.1980 року (а.с.8-15).

З 1969 року позивач з членами родини зареєстрований в спірному домоволодінні, мешкає в ньому до теперішнього часу, але правовстановлюючий документ із-за незнання цього питання ним не отримано (а.с.29-30).

Згідно зі звітом про вартість від 09 листопада 2015 року, ринкова вартість домоволодіння становить 98 087 грн. (а.с.21-22).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 03 листопада 2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.31).

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень та Цивільного Кодексу у редакції 2004 року положення цього ЦК України також застосовуються до правовідносин, що виникли до набрання чинності цим Кодексом і продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки, станом на сьогоднішній день я продовжує користуватись вказаним самочинно збудованим в 1962 році нерухомим майном, вважаю за можливе застосувати до виниклих правовідносин норми ЦК України 2003 року відповідно до п.4 Перехідних та Прикінцевих положень вказаного кодифікованого акту.

На підставі ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

На підставі ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, згідно ч.5 ст.376 ЦК України: „На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб."

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 42,4 м2, житловою площею 27,1 м2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, душу літ Е, споруд №1-4,І побудовано на земельній ділянці, яка виділена в користування позивачу ОСОБА_1 і ніяким чином не порушує права відповідача. Тому суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно задовольнити.

Керуючись 15,16, 182, 328, 331, 392, 376 ч.5 ЦК України ст.3-10, 30, 57-60, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 42,4 м2 , житловою площею 27,1 м2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, душу літ Е, споруд №1-4,1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.М. Федченко