Справа № 175/3066/15-ц
Провадження № 2/175/1184/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про усунення перешкод та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в липні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, та третьої особи: Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов'язати відповідача ОСОБА_2 звернутись до відповідного територіального органу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, що є держателем Державного земельного кадастру з метою внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо виправлення координат поворотних точок земельної ділянки № 210 загальною площею 0.0890га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:126:0188, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 021232. Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 разом з позивачем ОСОБА_1 узгодити межі земельної ділянки № 210 загальною площею 0,0890га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:126:0188. Стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4 200.00 грн.

Відповідач ОСОБА_2, подала до суду заперечення на позов. Відповідач зазначила, що позов є необґрунтованим і безпідставним, вказавши, що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідач просила відмовити в позові.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, просили задоволити позов.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву щодо розгляду справи без участі їх представника, відповідно до чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №041205 виданого 14 грудня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради №8/246 від 29 січня 1998 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5556, являється власником земельної ділянки площею 0,066 га на території с.т.«Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва.

З південної сторони вищевказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача з кадастровим номером :01:126:0188.

Відповідно до договору дарування від 27 липня 2010 року ОСОБА_2 прийняла у дар земельну ділянку площею 0,089 гектарів, в межах згідно з планом, що розташована на території с/т «Дніпрове» Новоолександрівської сільської ради. Земельну ділянку ОСОБА_2 прийняла у дар уже з кадастровим номером :01:126:0188, про що зазначено у договорі дарування. Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_3 (батьку відповідача) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДП ДН № 0426659, виданого 12.04.2000 року Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів від 29.01.1998т року за № 8/245, реєстровий номер 6239.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2, в 2010р., коли позивача не було на земельній ділянці, встановила огорожу із залізобетонних блоків ("Європаркан") на території земельної ділянки ОСОБА_1 на відстані 0.30м від межі (підпірної стіни) по всій її довжині. В результаті встановлення огорожі, площа всієї земельної ділянки позивача зменшилася з 0.066га до 0.062га, що підтверджується геодезичними замірами, проведеними ДРФ "Центру ДЗК" (договір № 12-хх-23-3559 від 28.11.2011р., та абрисом виданим відділом топографо-геодезичних та картографічних робіт).

При встановлені меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач не був присутній та не був повідомлений належним чином про дату та час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцем знаходження земельної ділянки. Також, позивачем не був підписаний акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. В результаті відсутності позивача під час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та відповідно складення документації, було допущену помилку у координатах поворотних точок меж земельної ділянки площею 0.0890га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:126:0188. Позивач самостійно звернувся до ДРФ Центру ДЗК за послугою проведення робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Але зіткнувся з проблемою виготовлення технічної документації у зв'язку з тим, що огорожа встановлена відповідачем захвачувала територію земельної ділянки, що є перешкодою для позивача щодо отримання кадастрового номеру на свою ділянку.

Позивач зазначає в позові та у судовому засіданні, що під час розроблення технічної документації на земельну ділянку, що належить відповідачу була допущена помилка стосовно деяких відомостей про земельну ділянку, а саме стосовно визначення координат поворотних точок меж зазначеної земельної ділянки, що призвело до неможливості внесення до ДЗК відомостей про земельну ділянку, що належить позивачу, а відтак отримання ним кадастрового номеру земельної ділянки. Відповідачу про дану ситуації відомо, яле ніяких дій, направлених на виправлення помилок у відомостях про належну йому земельну ділянку, останнім не здійснюється, що перешкоджає позивачу продовжити оформлення його права на земельну ділянку, зокрема отримання ним кадастрового номеру земельної ділянки.

Але такі вимоги позивача є не обгрунтованими. Земельна ділянка № 210 внесена в держаний електронний реєстр в 2010 році державним кадастровим реєстратором Дніпропетровського району, видана технічна документація на кадастровий номер згідно державного акта на право приватної власності на землю ДП ДН № 042659 реєстраційний номер № 6239 до укладання договору дарування. Якщо земельна ділянка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, то відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. При цьому, згідно з цим же пунктом, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Таким чином, посилання на нормативні акти та на правові підстави, викладені позивачем у позовній заяві, не мають під собою юридичних наслідків для задоволення позову.

При вирішенні справи суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обовязку збирання доказів.

Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27,46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного позивач та його представник не довели в судовому засіданні, що відповідач своїми діями порушила права позивача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних доказів цього.

Відповідно до правил ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Оскільки позивач не довів, та не надав належних доказів та правових підстав на підтвердження своїх позовних вимог, про те, що дії відповідача суперечать вимогам закону, суд не має підстав обмежувати відповідача у здійсненні ними своїх прав та покладати на нього обов'язки, запропоновані позивачем.

Суд вважає непереконливими вимоги позивача у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст.317, 319 ЦК України, та керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про усунення перешкод та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Шабанов