У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_4, на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції (далі - ВДВС Городнянського РУЮ) Нагорної К.В.,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, у якій просила скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Городнянського РУЮ Нагорної К.В. від 17 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47369231.

В обґрунтування поданої скарги зазначала, що державним виконавцем всупереч положенням п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 750/8077/14, виданого 08 квітня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 17 950 грн додаткових витрат на утримання дітей, оскільки у повному розмірі сума заборгованості на її рахунок не надійшла, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просила задовольнити скаргу у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, ОСОБА_2 звернулась до суду із касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, дослідили матеріали виконавчого провадження та виходили з того, що на виконанні старшого державного виконавця ВДВС Городнянського РУЮ НагорноїК.В. знаходився виконавчий лист № 750/8077/14, виданий 08 квітня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 17 950 грн додаткових витрат на дітей, за яким 27 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 47369231.

Божником було здійснено оплату за навчання доньки на загальну суму 10 000 грн, а решту заборгованості у розмірі 9 062 грн 35 коп., які надійшли на рахунок державної виконавчої служби згідно з розпорядженням державного виконавця від 16 лютого 2016 року було розділено відповідно до положень ст. ст. 43, 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 1 045 грн - перераховано на користь держави на погашення виконавчого збору, 67 грн 35 коп. - віднесено на інші витрати за проведення виконавчих дій та 7 950 грн було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2, зазначений нею у заяві.

Зважаючи на вищевикладене, державним виконавцем відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» дотримано встановленого порядку виплати на користь стягувача стягнутих грошових сум, наслідком якого є закінчення виконавчого провадження та проведення інших дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи апеляційної скарги щодо обов'язку державного виконавця здійснити стягнення заборгованості із боржника з урахуванням суми комісії, яка може бути списана банком за укладеним із заявницею договором, оскільки такі не ґрунтуються на нормах матеріального права, а відтак, задоволенню не підлягають.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування ухвал суду.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_4, на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції Нагорної К.В., відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур