Справа № 357/9620/15-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/186/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 4 23.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Яруну Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що з 19.11.1958 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1, який зареєстрований на померлого.

Відповідач є спадкоємцем всього майна спадкодавця за заповітом.

Заявою від 12.11.2014 року позивач у заяві в адресу Білоцерківської районної державної нотаріальної контори відмовилася від своєї обов'язкової частки на спадщину. При цьому у заяві також повідомила, що спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця є його особистою власністю, тому вона не претендує на частку у спільній сумісній власності подружжя та відмовляється від отримання свідоцтва про право власності. Вказаний односторонній правочин в частині відмови від частки у спільній сумісній власності позивач просила визнати недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, оскільки вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення щодо природи правочину.

А також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, який вважає об'єктом спільної сумісної власності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1, скасувано частково Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.03.2015 року на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1, який зареєстрована на померлого.

Спадкоємцями за заповітом є відповідач, спадкоємцем обов'язкової частки є позивач. Будинок зареєстрований на померлого згідно свідоцтва про право власності від 17.07.1996 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2015 року будинок оформлено на відповідача. Задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку, суд виходив з того, що це спільне сумісне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке вони побудували сім'єю під час перебування з 19.11.1958 року по день смерті в зареєстрованому шлюбі.

При цьому суд частково визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на відповідача з вказаних вище підстав.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону частково. Оскільки будинок побудований в період перебування позивача та спадкодаця у шлюбі - це відповідає ст. 60 СК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної часткової власності та відповідає ст. 70 цього Кодексу, яка вказує, що їх частки у цьому майні є рівними.

Доказів про те, що будинок куплений за особисті кошти, що між подружжям була домовленість, що може свідчити про особисту власність, суду не надано в зв'язку з чим доводи апеляційної скарги як недоведені в цій частині підлягають відхиленню.

Проте скасовуючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд в порушення норм ст. 11 ЦПК України розглянув дану вимогу, про яку не було заявлено позивачем, чим вийшов за межі пред'явлених вимог.

У матеріалах справи такої заяви не має, не має відомостей про вручення її копії відповідачу, та відкладення в зв'язку з цим розгляду справи. Відсутня і квитанція про сплату судового збору.

Таким чином в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 рокув частині часткового скасування свідоцтва про право на спадщину скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді