Справа № 2/331/312/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі - Постарнак ММ.,
за участю представника
позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання права власності за набувальною давністю, -
У грудні 2015 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання права власності за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.01.1995 р. помер ОСОБА_15, 1938 р.н, якому належало 9/100 частин домоволодіння №39 по вул. Пролетарській в м. Запоріжжі.
ОСОБА_15 не є спадкодавцем ОСОБА_2, після його смерті ніхто спадщину не відкривав і не приймав.
Починаючи з 13.01.1996 р., ОСОБА_2 має постійне зареєстроване місце проживання в домоволодінні, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, будинок 39.
12 листопада 2014 р. ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_16 частину у розмірі 1/20 зазначеного домоволодіння.
На даний момент ОСОБА_2 є власницею 1/20 частини домолодіння на підставі договору дарування від 12 листопада 2014 р., а також з 13 січня 1996 р. фактично володіє частиною 9/100 домоволодіння, що належить на сьогодні померлому ОСОБА_15
З моменту реєстрації за вказаною адресою в 1996 р., ОСОБА_2 відкрито і безперервно володіє частиною ОСОБА_15 вже біля 20 років, робила поточний ремонт, здійснювала заходи з утримання та підтримання належного станузазначеної частини домоволодіння.
На підставі вказаних обставин, ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності на 9/100 частин домоволодіння № 39 по вулиці Пролетарській у м. Запоріжжя, яка належить померлому ОСОБА_15 в порядку набувальної давності на підставі ст. 344 ЦК України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено співвласників домоволодіння № 39 по вулиці Пролетарській в м. Запоріжжі, про яких не було відомостей на час підготовки та подачі позовної заяви до суду, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14. (т. 1, а.с. 119-120)
В суді позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в суді повністю підтримав вимогу ОСОБА_2 та додатково зазначив, що позивач володіє 9/100 частин домоволодіння № 39 по вулиці Пролетарській у м. Запоріжжя, що належить померлому на сьогодні ОСОБА_15 добросовісно, відкрито та безперервно на протязі більше 10 років. З урахуванням положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, роз'яснень, вказаних у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 та улисті Верховного суду України від 01.07.2013 р. «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» просить даний позов задовольнити.
Представник відповідача - Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. ОСОБА_12 або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, кожен в окремості, в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечують.
Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_17, кожен в окремості, у судове засідання не з'явилась, хоча про час день та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надали.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'зку з неявкою у судове засідання представника відповідача та третіх осіб, взявши до уваги пояснення позивача, її представника, заяви третіх осіб, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_17 по справі, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача, його представника, свідків: ОСОБА_18, ОСОБА_16, кожного в окремості, а також взявши до уваги письмові заяви третіх осіб, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 23.01.1995 року помер ОСОБА_15, що підтверджується листом Запорізького міського відділу РАЦС ГУЮ у Запорізькій області № 4135/06-20.2 від 27 жовтня 2009 р. (а.с. 9)
На момент смерті даній особі належало 9/100 частин домоволодіння №39 по вул. Пролетарській в м. Запоріжжі, що підтверджується копією правовстановлюючих документів, які були витребувані ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2016 року з ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». (а.с. 94-117)
Факт реєстрації права власності ОСОБА_15 у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» суд визнає дійсним у відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки така реєстрація відбулась до набрання чинності цим Законом відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.
Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 42729148 від 22.01.2016р., яка витребувана судом з Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, у Спадковому реєстрі інформації щодо заведення спадкової справи та видачі на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня. (а.с. 93)
Позивач ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 13 січня 1996 р., що підтверджується довідкою заступника голови квартального комітету № 6 Жовтневого району м. Запоріжжя від 15.12.2015 р. та копією паспорта, виданого на імя ОСОБА_2 (а.с. 10)
Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що знає ОСОБА_2 з 1995 року та має з нею сусідські відносини, він постійно проживав і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. На сьогоднішній день, позивач володіє безперервно і одноособово більше 20 років частиною домоволодіння, що документально належить померлому ОСОБА_15 Також зазначив, що кілька разів він приймав участь в ремонтних роботах, що проводились за рахунок ОСОБА_2 та були спрямовані на утримання вказаної частки домоволодіння в належному стані. Заволодіння вказаної частки ОСОБА_2 було повязане з необхідністю проведення в ній ремонтних робіт, оскільки вона проживала в суміжному приміщенні, якому загрожувала руйнація через аварійний стан частки, що залишилась без догляду після смерті ОСОБА_15. Йому не відомо про те, щоб будь-яка інша особа претендувала на зазначене приміщення.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 пояснив суду, що знає ОСОБА_2 на протязі значного часу та має з нею сусідські відносини, він постійно проживав і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. На сьогоднішній день позивач володіє безперервно і одноособово більше 20 років частиною домоволодіння, що документально належить померлому ОСОБА_15 Також зазначив, що кілька разів він приймав участь в ремонтних роботах, що проводились за рахунок ОСОБА_2 та були спрямовані на утримання вказаної частки домоволодіння в належному стані. Заволодіння вказаної частки ОСОБА_2 було повязане з необхідністю проведення в ній ремонтних робіт, оскільки вона проживала в суміжному приміщенні, якому загрожувала руйнація через аварійний стан частки, що залишилась без догляду після смерті ОСОБА_15. Йому не відомо про те, щоб будь-яка інша особа претендувала на зазначене приміщення.
Факт утримання позивачем своєї частини домоволодіння підтверджується також доданими до матеріалів справи копіями квитанцій про придбання будівельних матеріалів для проведення будівельних робіт. (а.с. 28-30)
Згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно.
У відповідності до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, перебіг десятирічного строку володіння позивачем частини домоволодіння для цілей набувальної давності розпочався 01.01.2001 р, - три роки до набрання чинності ЦК України.
Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, умовами набуття права власності за набувальною давністю є: добросовісне заволодіння чужим майном, володіння чужим нерухомим майном протягом певного строку (10 років для нерухомості), відкритість володіння чужим майном, безперервність володіннячужим майном. Добросовісне заволодіння майном на законних підставах означає, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом.
У свою чергу, в листі Верховного суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», встановлено, що факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).
Таким чином, той факт, що позивач не заволодів 9/100 частинами вказаного домоволодіння в результаті вчинення злочинів свідчить про добросовісність такого заволодіння.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_2 добросовісно (не вчиняючи будь-яких правопорушень) заволоділа 9/100 частин домоволодіння № 39 по вулиці Пролетарській у м. Запоріжжя відкрито та безперервно протягом більше десяти років продовжує володіти (користуватися) цим нерухомим майном, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд також враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю, є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до п. 5 ч. 1 ст.і 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3) право власності за набувальною давністю на 9/100 ( дев»ять сотих) частин домоволодіння № 39 по вулиці Пролетарській у місті Запоріжжі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

22.02.2016