РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

03 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього боргу, процентів, штрафних санкцій та судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що 18 червня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 70000 гривень. Про отримання коштів відповідач написав розписку. У визначений сторонами строк - 01 серпня 23013 року відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача.

Так як відповідач прострочив виконання зобов'язання, він має сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розмір процентів у договорі встановлений не був, тому відповідач також має сплатити проценти за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, що передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь:

-70000 гривень боргу;

-інфляційні втрати в розмірі 46200 гривень;

-три проценти річних у розмірі 4200 гривень;

-проценти в розмірі 19473 гривні 42 копійки.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що кошти в розмірі 70000 гривень від позивача отримав, про що написав відповідну розписку. Він поступово віддавав борг позивачу та загалом, з урахуванням процентів, сплатив суму в розмірі 94000 гривень. Частину коштів він повертав грошима, а за частину боргу віддав переносну електростанцію. Від позивача письмових розписок про повернення коштів він не брав, оскільки між ними були дружні стосунки та інколи ділові як між підприємцями.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 червня 2013 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики на суму 70000 гривень з терміном повернення до 01 серпня 2013 року.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, ОСОБА_1 надав суду копію розписки ОСОБА_2 (а.с. 6).

Факт отримання коштів відповідач не оспорював та визнав у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Сторона позивача посилається нате, що відповідач борг не повернув.

Відповідач зазначає, що суму боргу, з урахуванням процентів, у розмірі 94000 гривень він позивачу повернув.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту повернення коштів відповідач суду не надав. Такі посилання ґрунтуються лише на його поясненнях та не підтверджені належними доказами. У судовому засіданні відповідач зазначив, що повернення коштів сторони документально не оформлювали.

Суд вважає, що не є підставою для відмови в задоволенні позову і посилання відповідача на те, що в рахунок погашення частини боргу він віддав позивачу переносну електростанцію.

На підтвердження цього відповідач посилається лише на журнал реєстрації, в якому зазначено, що позивач вивозив електростанцію з території підприємства, що належить відповідачу.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 70000 гривень боргу ґрунтується на законі.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути ці суми за період з 01 серпня 2013 року по 31 липня 2015 року.

Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 01 серпня 2013 року по 31 липня 2015 року складає 1,746. Інфляційне збільшення суми боргу становить 52242 гривні 68 копійок (70000 х 1,746 = 122242,68 - 70000 = 52242,68).

Позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму - 46200 гривень інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача за договором позики від 18 червня 2013 року підлягають нараховані інфляційні втрати у сумі 46200 гривень.

Термін прострочення сплати коштів за договором позики складає 730 днів. Отже, сума 3 % річних складає 4200 гривень (70000 х 0,03 = 2100 : 365 х 730 = 4200).

Таким чином, стягненню з відповідача за договором позики від 18 червня 2013 року підлягають нараховані 3 проценти річних у сумі 4200 гривень.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані проценти від суми позики в розмірі 19473 гривні 42 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За період з 01 серпня 2013 року по 31 липня 2015 року з урахуванням зміни розміру облікової ставки Національного банку України у відповідні періоди розмір процентів на суму боргу 70000 гривень складає 19646 гривень 99 копійок.

Позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму - 19473 гривні 42 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача за договором позики від 18 червня 2013 року підлягають нараховані проценти в сумі 19473 гривні 42 копійки.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1398 гривень 73 копійок.

Керуючись статтями 509, 526, 530, 533, 551, 625, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70000 гривень боргу, інфляційні втрати в розмірі 46200 гривень, три проценти річних у розмірі 4200 гривень, проценти в розмірі 19473 гривні 42 копійки та 1398 гривень 73 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: