АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/2665/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Вовк Є.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення фіктивного Договору поруки від 17 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2012 року між ним (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) укладено Договір позики грошових коштів, які він зобов»язався повернути до 18 березня 2013 року. Проте, у зв»язку із невиконанням зобов»язання позикодавець звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом про стягнення боргу та 31 жовтня 2013 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. Виконання зобов»язання не забезпечувалось.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 стало відомо про те, що в провадженні Дарницького районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за тим же позиковим зобов»язанням.

З матеріалів справи ОСОБА_2 стало відомо, що 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов»язань за Договором позики в межах 500 грн.

ОСОБА_2 вважає договір поруки фіктивним, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків. Так, зазначає, що договір укладений майже через рік після ухвалення рішення у справі за позовом позикодавця до позичальника. Фактичною метою договору є створення штучної підсудності справи, що перебуває в провадженні Дарницького районного суду м.Києва, оскільки в протилежному (за умови відсутності договору поруки) підсудність справи за позовом позикодавця до позичальника була б підсудна Якимівському районному суду Запорізької області.

Також зазначає, що він не знайомий з поручителем, а відтак є сумнівною обставина, що невідома особа поручається за виконання зобов»язань іншої особи.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначає, що судом не правильно визначено дату набрання рішенням суду про стягнення боргу з позичальника законної сили. Посилається на відсутність у договорі поруки істотних умов.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач ОСОБА_3 направив письмові заперечення.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що викладені у позовній заяві обставини не дають підстав для висновків про недійсність оспорюваного договору.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам чинного законодавства.

Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, 18 березня 2012 року між сторонами укладено договір позики, названий сторонами «Договір позички». Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 360000 грн., які зобов»язався повернути не пізніше 18 березня 2013 року та сплатити проценти за їх користуванням у розмірі 24% річних.

У зв»язку із невиконанням позичальником умов зобов»язання, позикодавець звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом про стягнення заборгованості та 31 жовтня 2013 року цим судом ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 360000 грн. заборгованості. Відповідно до напису на цьому рішенні, воно набрало законної сили 27 березня 2014 року.

Також установлено, що 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов»язань за «Договором позички» в межах 500 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручитель - це будь-яка особа, яка на власний розсуд та ризик, оплатно чи безоплатно, виявила бажання поручитися перед кредитором за належне виконання зобов»язання боржником.

Порука є видом забезпечення виконання зобов»язання, а правочин з її виникнення підлягає письмовому оформленню. Поручительство є самостійним зобов»язанням, не потребуючого обов»язкової згоди особи, чия відповідальність забезпечується (у випадку безоплатного поручительства).

Метою поруки є забезпечення майнових інтересів кредитора за рахунок законного збільшення числа зобов»язаних осіб за зобов»язанням у випадку його порушення боржником.

Відповідно до частин 1,2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

В контексті ст.234 ЦК України правові наслідки правочину повинні збігатися із метою правочину.

В силу того, що договір поруки укладений, відбулось реальне забезпечення виконання зобов»язання. Отже, правові наслідки згідно із метою поручительства настали фактично у момент підписання цього договору (п.7 договору поруки).

Та обставина, що на момент укладення договору поруки було чинним рішення Дарницького районного суду м.Києва з позовом про стягнення заборгованості від 31 жовтня 2013 року на правомірність договору поруки не впливає, оскільки зазначене рішення не виконано, що підтверджено сторонами. Тобто порукою забезпечене дійсне зобов»язання та кредитор вправі висувати вимоги до поручителя в межах його відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності істотних умов спірного договору відхиляються колегією суддів, оскільки є безпідставними.

Норми ЦК України, якими врегульовано відносини поруки, мають диспозитивний характер, надаючи можливість сторонам на свій розсуд визначити переважну частину умов договору.

При цьому, з урахуванням характеру поруки (зокрема, похідного від основного зобов»язання), в спірному договорі поруки, визначені умови, які визначаються як істотні, а саме визначено реквізити основного договору, відомості про кредитора, поручителя і боржника, обсяг відповідальності поручителя.

Відтак, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов