У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства заводу «Електроважмаш» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства заводу «Електроважмаш» (далі - ДП заводу «Електроважмаш») про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 15 серпня 2011 року. За період з березня 2013 року по листопад 2014 року йому не було нараховано та сплачено заробітну плату, не проведені утримання соціального внеску та податку з доходів. Він неодноразово звертався до керівництва підприємства щодо видачі довідки про розмір оплати праці, але йому було відмовлено. Крім того, тривала невиплата йому заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування, тому він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач просив зобов'язати відповідача перерахувати його заробітну плату на підставі чинного законодавства за період з 2013 року по час звернення до суду, стягнути суму заборгованості по заробітній платі, яка за його розрахунком складає 66 437,53 грн, зобов'язати нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з період з березня 2013 року, яка відповідно до його розрахунку складає 45 792,89 грн, та моральну шкоду за порушення трудових прав в розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ДП завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_6 1 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано ДП завод «Електроважмаш» нарахувати та виплатити ОСОБА_6 компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року) у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено через їх безпідставність.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмовлених позовних вимог та скасувати рішення апеляційного суду в повному обсязі, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року) у зв'язку з затримкою строків, її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати. Відмовляючи в обчисленні та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що судом вже було встановлено розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі і розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року за період з 30 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд керуючись вимогами ч. 3 ст. 303 ЦПК України, та залишаючи в іншій частині зазначене рішення без змін, апеляційний суд виходив з безпідставності позовних вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_6 на посаді майстра стрижневої дільниці цеху № 111 сталевого литва та термообробки. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді. Стягнуто з ДП завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 26 лютого по 18 вересня 2013 року включно в сумі 8 565,40 грн, 1 тис. грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 45-47, 48-51).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ДП заводу «Електроважмаш» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з ДП завода «Енерготяжмаш» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року у сумі 25 071,62 грн без врахування податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Перевіряючи законність та правильність рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на корить позивача суми заборгованості по заробітній платі та за весь час порушення чинного законодавства, апеляційний суд обґрунтовано погодився в цій частині з висновками суду першої інстанції та правильно зауважив, що судами при вирішенні інших справ вже було встановлено розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі і розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року за період з 26 лютого 2013 року до 21 квітня 2014 року. Зокрема, при вирішенні спору про поновлення позивача на роботі рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, було стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 26 лютого 2013 року до 18 вересня 2013 року включно в сумі 8 565,40 грн та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року у сумі 25 071,62 грн. без урахування податків та інших обов'язкових платежів та рішенням, тобто до його працевлаштування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабріка Фєррарія». Вказані судові рішення є чинними і не скасовані.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 3 ст. 303 ЦПК України, вийшов за межі доводів апеляційної скарги заявника, та скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року), при цьому не навівши жодної норми матеріального права, яка була неправильного застосована судом першої інстанції або норму процесуального права, яка вплинула на законність цього судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання підприємства відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року до 21 квітня 2014 року) лише зауважив, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати не підлягають задоволенню за відсутності таких підстав. В той же час в мотивувальній частині рішення апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та нарахування заробітної плати.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування у цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплатискасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова