У Х В А Л А

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

КолодійчукаВ.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» про визнання права, зобов'язання вчинити дії та стягнення пені за касаційною скаргою обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року обслуговуючий кооператив «ЖБК Енергетик» (далі - ОК «ЖБК Енергетик») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 24 березня 2008 року між ними було укладено договір про пайову участь у будівництві житла, зокрема квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно сплатити цільовий внесок за погашення кредиту, взятого для будівництва згідно з протоколом загальних зборів членів кооперативу про проведення розрахунків з асоційованими членами кооперативу у розмірі 122 010 грн., позивач просив стягнути з відповідача цю суму.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилався на порушення ОК «ЖБК Енергетик» договору від 24 березня 2008 року про пайову участь у будівництві житла, просив: визнати за ним право (майнові права) на отримання зазначеної вище квартири за внесений пай ОК «ЖБК Енергетик»; зобов'язати відповідача видати довідку про членство в кооперативі та внесення пайового внеску повністю; зобов'язати відповідача закінчити будівництво та ввести в експлуатацію другу секцію житлового будинку за будівельною адресою: мікрорайон Вараш у м. Кузнецовську Рівненської області; стягнути з відповідача пеню з 08 липня 2014 по 07 липня 2015 за перевищення строку будівництва; скасувати рішення загальних зборів ОК «ЖБК Енергетик», що оформлені протоколами загальних зборів членів кооперативу № 64 від 16 лютого 2015 року та № 65 від 06 травня 2015 року, у визначеній в зустрічному позові частині.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2015 року за заявою представника позивача позов ОК «ЖБК Енергетик» залишено без розгляду.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОК «ЖБК Енергетик» на користь ОСОБА_3 пеню за перевищення термінів будівництва в розмірі 59 378 грн.

Зобов'язано ОК «ЖБК Енергетик» видати ОСОБА_3 довідку про те, що ОСОБА_3 являється асоційованим членом ОК «ЖБК Енергетик».

Скасовано рішення загальних зборів ОК «ЖБК Енергетик», що викладено в протоколах від 16 лютого 2015 року № 64 та від 06 травня 2015 року № 65, в частині встановлення розміру цільового внеску на погашення кредиторської заборгованості по витратах на будівництво житлового будинку для ОСОБА_3 і зобов'язання ОСОБА_3 сплатити цільовий внесок на погашення кредитрської заборгованості по витратах на будівництво житлового будинку.

Скасовано рішення правління (голови правління) ОК «ЖБК Енергетик» від 10 серпня 2015 року № 2 в частині виключення ОСОБА_3 із асоційованих членів ОК «ЖБК Енергетик».

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання майнового права та стягнення пені скасовано. Позов ОСОБА_3 в цій частині задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 майнові права на однокімнатну квартиру будівельний АДРЕСА_1. Стягнуто з ОК «ЖБК Енергетик» на користь ОСОБА_3 пеню за перевищення термінів будівництва в розмірі 1 952 грн. 16 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОК «ЖБК Енергетик» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із порушення ОК «ЖБК Енергетик» своїх обов'язків за договором про пайову участь у будівництві житла від 24 березня 2008 року, що є підставою для стягнення неустойки, а також із того, що рішення загальних зборів ОК «ЖБК Енергетик», які викладені в протоколах від 16 лютого 2015 року № 64 та від 06 травня 2015 року № 65, суперечать положенням ст. 2, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про кооперацію» та ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Суд також послався на неправомірність відмови відповідача у видачі ОСОБА_3 довідки про те, що він являється асоційованим членом ОК «ЖБК Енергетик».

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи за ОСОБА_3 майнові права на спірну квартиру, апеляційний суд виходив із того, що останній виконав свої зобов'язання за договором про пайову участь у будівництві житла від 24 березня 2008 року в повному обсязі, проте відповідач йому квартиру не передав. Крім того, суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача пеню за перевищення термінів будівництва. В іншій частині апеляційний суд погодився із висновками районного суду.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 24 березня 2008 року між ОК «ЖБК Енергетик» та ОСОБА_3 було укладено договір про пайову участь у будівництві житла, зокрема квартири АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що ОК «ЖБК Енергетик» належним чином не виконав умови зазначеного договору, будинок не добудував, в експлуатацію не ввів та не передав йому вказану вище квартиру, а також на те, що рішення загальних зборів членів кооперативу про зобов'язання його сплатити розмір цільового внеску на погашення кредиторської заборгованості по витратах на будівництво житлового будинку та виключення його з асоційованих членів кооперативу суперечать законодавству.

Визнаючи за ОСОБА_3 майнові права на квартиру АДРЕСА_1, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив посилань відповідача на те, що ОСОБА_3 уклав із ним два договори про пайову участь у будівництві житла, проте не виконав жодного з них, пайові внески в повному обсязі не сплатив.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, -це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1502цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2124цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем майнових прав на спірну квартиру.

Статтею 19 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є, зокрема, вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 цього Закону статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про кооперацію» порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов'язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Статтею 15 Закону України «Про кооперацію» визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Згідно з п. 10.3 статуту неподільний фонд створюється в обов'язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків. Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків). Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших законних надходжень для забезпечення його статутної діяльності (10.4). Розмір вступних внесків кооперативу щорічно визначається та затверджується загальними зборами на початок наступного фінансового року (10.5). Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску часток протягом певного періоду (10.6).

Відповідно до нової редакції статуту кооперативу, затвердженого загальними зборами членів обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» згідно з протоколом № 04-14 від 03 листопада 2014 року, а саме п. 6.2 внески членів кооперативу поділяються на вступний, членський, цільовий та пайовий. При цьому, новою редакцією статуту також передбачено, що порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його статутній діяльності, права та обов'язки такого члена, розміри внесків та паїв, а також порядок їх внесення/повернення визначається цим статутом та/або загальними зборами кооперативу, а також договорами, укладеними між кооперативом та асоційованими членами (п. 6.1).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про скасування рішень загальних зборів ОК «ЖБК Енергетик» в частині встановлення розміру цільового внеску на погашення кредиторської заборгованості по витратах на будівництво житлового будинку для ОСОБА_3 і зобов'язання ОСОБА_3 сплатити цільовий внесок на погашення кредитрської заборгованості по витратах на будівництво житлового будинку, оскільки це буде забороною змінювати вартість площі у незавершеному будівництвом будинку, тобто втручанням у діяльність кооперативу та перешкодою для досягнення статутної цілі - будівництва будинку.

Крім того, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірили правильності й підставності виключення позивача з числа асоційованих членів кооперативу, не встановили відсутність заборгованості позивача за пайовими та іншими внесками, що було підставою для його виключення.

Отже, суди доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та фактично ухилились від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова