УхвалА

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрушка Ростислава Степановича, публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», третя особа - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу юстиції Київської області Борискевич Атем Ігорович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_7, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» (далі - ПАТ «Банк «Демарк») укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав йому грошові кошти у розмірі 1 262 500 грн на строк до 23 серпня 2010 року зі сплатою 21 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 23 серпня 2007 року між банком та ним укладено договір іпотеки, згідно з яким садовий будинок з дворовими побудовами АДРЕСА_1, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Старобезрадичівською сільською радою 6 березня 2003 року, передано банку в іпотеку.

Він взяті на себе зобов'язання не виконав. 1 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петрушком Р.С. за заявою банку вчинено виконавчій напис про звернення стягнення на вказаний садовий будинок, що є предметом іпотеки. Посилався на те, що при вчиненні виконавчого напису було допущено порушення діючого законодавства, а саме він не отримував вимоги банку та сума яка підлягає стягненню не є безспірною, оскільки у повідомленні та виконавчому написі вони різні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрушка Р.С. від 1 квітня 2015 року, таким що не підлягає виконанню.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору та іпотечну вимогу.

Посилання касаційної скарги на те, що сума у виконавчому написі більша, ніж була зазначена у розрахунку заборгованості банку, не свідчить про наявність спору, оскільки це пов'язано із збільшенням розрахунків згідно умов договору на день видачі виконавчого напису.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 травня 2015 року № 6-158 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, посилання позивача на те, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом у провадженні місцевого суду знаходилась справа за позовом ПАТ «Банк «Демарк» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки на час вчинення виконавчого напису, тобто 1 квітня 2015 року, такого спору в суді не існувало.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик