АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/538/15-ц 22-ц/774/1226/К/16
Справа № 182/538/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1226/К/16 суддя: Шестакова З.С.
Категорія - 27 (IV) Суддя-доповідач - Митрофанова Л.В
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря - Чубіної А.В.,

за участі представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Колісніченко Євгена Юрійовича;

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог, які були уточнені 08.06.2015 року, позивач посилався на те, що 21 лютого 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений кредитний договір № 014/3181/144586/73 за програмою кредитування «Авто в кредит» у розмірі 168 300 доларів США із процентною ставкою за використання коштів у розмірі 12,95 % річних, на строк до 17 квітня 2014 року.

Вважає, що вказаний кредитний договір являється договором споживчого кредиту та є несправедливим й не відповідає вимогам діючого на час його укладання законодавства.

Так, у порушення п 12.4 кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 він не був ознайомлений із загальними умовами кредитування та жодних письмових документів з цього приводу він не підписував.

В порушення вимог частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позивачу інформацію щодо переваг або недоліків схем кредитування та взагалі не повідомив його про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, банк безапеляційно запропонував йому укласти договір за ануїтентною схемою кредитування, відповідно до якої щомісячний платіж по кредиту складається з однієї фіксованої суми, яка не змінюється протягом усього терміну користування позиковими засобами ні за яких обставин. На думку позивача, така схема є найбільш невигідною для позичальника і, відповідно, найбільш вигідною для банку.

До того ж, в порушення частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначені умови, які відповідно до пунктів 3.2.; 3.4. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від

10 травня 2007 року (далі по тексту - Правила надання банками України інформації споживачу), визнані обов'язковими. Банком було складено та надано на підпис позивачу лише графік погашення кредиту, в якому зазначено, що цей графік є орієнтовним примірником в частині нарахувань процентів, а суми фактичних нарахувань процентів будуть змінюватися в залежності від таких показників: кількості днів фактичного користування грошовими коштами та суми залишку заборгованості; дати фактичного погашення поточної заборгованості за кредитом; коригування процентної ставки, облікової політики кредитора.

Позивач вважає, що цей графік не відображає зазначений у Правилах надання банками України інформації споживачу перелік обов'язкових вимог до цього документу, він не містить сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, і тому це є порушенням прав споживача з боку відповідача в частині укладення договору про надання споживчого кредиту, а від так і грубим порушенням частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, згідно п. 5 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19 червня 2009 року до кредитного Договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладені в новій редакції в додатках №№ 1,2 до цієї додаткової угоди, які є її невід'ємною частиною. Але у додатку № 1 (графік погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення) зазначений залишок за кредитом у розмірі 155 746,65 без визначення валюти кредитування, а в додатку № 2 (сукупна вартість кредиту) визначена сума кредиту у розмірі 126 634,95 доларів США, що взагалі є незрозумілим для позичальника, вводить його в оману та може привести до відповідних непорозумінь.

Згідно п/п 2.1. п. 2 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 станом на дату її укладання фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 148 083,22 доларів США.

Згідно п/п 2.2. п. 2 додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 7 663,43 доларів США, у тому числі, 1 004,58 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 6 658,85 доларів США - заборгованість з погашення процентів.

При формуванні залишку за кредитом, визначеному у додатку № 1 (графік погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення) кредитор визначає цей залишок шляхом поєднання сум, визначених у п/п 2.1., 2.2. п. 2 додаткової угоди (155 746,65 = 148 083,22 + 7 663,43), тобто визнаючи суму фактичної заборгованості у розмірі 148 083,22 доларів США незаконно включає до графіку погашення кредиту суму в розмірі 7 663,43 доларів США, при цьому двічі врахувавши погашення суми кредиту у розмірі 1 004,58 доларів США, один раз внісши її до суми фактичної заборгованості (п/п 2.1. п. 2) та другий раз - до суми заборгованості позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав (п/п 2.2. п. 2).

До 19 червня 2009 року позичальник на протязі 15 місяців виплатив суму в розмірі 45 856,95 доларів США. Відповідно до графіка погашення кредиту за кредитним договором № 014//73 від 21.02.2008 за цей період він виплатив 20 216,78 доларів США на погашення основного боргу та 25 640,17 доларів США на погашення відсотків.

Виходячи з документів наданих банком, фактична заборгованості позичальника перед кредитором станом на 19 червня 2009 року (на час укладання додаткової угоди) має бути лише 148 083,22 доларів США (168 300,00 сума кредиту - 20 216,78 погашення осново боргу). Жодних сум, які б дорівнювали 7 663,43 доларів США, зазначених у п/п 2.2. п. 2. додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009, позивач банку не винний.

До того ж, у документах наданих банком, а саме у додатку № 1 зазначено що це «Додаток № 1 До Додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 Кредитного договору № //73 від 21.02.2008», у той час, як кредитний договір який було підписано позивачем має номер 014/3181/144586/73. Кредитний договір № /3181/144586/73 від 21.02.2008 ним не укладався.

Також, на 1-му та 2-му аркуші цього додатку відсутній підпис позичальника, що є порушенням п/п 2.4. п. 2 Правил надання банками України інформації споживачу Відсутність підпису позичальника на цих листках дає можливість банку маніпулювати зазначеною на них інформацією, що також відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим по відношенню до клієнта.

Приймаючи до уваги те, що до кредитного договору 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 та додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 включені несправедливі умови, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ОСОБА_4 просив суд задовольнити його позовні вимоги та визнати кредитний договір № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 23 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту № 014/3181/144586/73, укладений 21 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в дохід Державного бюджету України 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився з даними умовами, що підтверджується підписанням Умов кредитування, які є невід'ємною частиною цього договору, позивач не мав зауважень, претензій щодо наданої інформації.

Кредитний договір містить в якості додатків Додаток № 1 та графік погашення кредиту. Зазначені додатки містять всю інформацію передбачену Правилами та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Банком порушено законодавство при укладенні додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 від 19.06.2009 року, оскільки вказана угода підписана без порушень вимог закону, крім того вказаний факт не може бути предметом спору недійсності всього кредитного договору, а може бути предметом спору недійсності тільки додаткової угоди.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що п.п. 3.9,3.10 Кредитного договору є несправедливими та ціна договору є несправедливою, оскільки вказані пункти договору не тягнуть за собою визнання кредитного договору недійсним в цілому.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений кредитний договір № 014/3181/144586/73 за програмою кредитування «Авто в кредит» у розмірі 168 300 доларів США із процентною ставкою за використання коштів у розмірі 12,95 % річних, на строк до 17 квітня 2014 року (а.с.33-35).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 кредит надається позичальнику на наступні цілі: цільове використання коштів на придбання авто (автомобіль Mercedes Benz S 550, 2008 року випуску); витрати страхувальника (позичальника) по договору страхування нерухомого майна, визначеного у п. 1.1. цього договору; витрати пов'язані з оформленням кредиту; договору застави.

Встановлено, що з умов кредитного договору № 014/3181/144586/73 від 21.02.2008 вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання автомобіля. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

19 червня 2009 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», була укладена додаткова угода № 014/3181/144586/73/1 до кредитного договору 014/3181/144586/73 від 21.02.2008, якою щомісячний платіж був встановлений 3 000 доларів США; термін канікул - 12 місяців, сума платежу під час канікул - 2 000 доларів США. Через 16 місяців після укладення кредитного договору термін кредиту знову зазначається 84 місяця, тим самим збільшується строк кредитування до 99 місяців (а.с.51-57).

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 014/3181/144586/73/1 визначена фактично заборгованість позичальника за кредитним договором складає 148 083,22 долара США.

У пункті 2.2. даної угоди зазначено, що заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 7 663,43 долара США, у тому числі 1 004,58 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту; та 6 658,85 доларів США - заборгованість з погашення процентів.

Пунктом 2.3. додаткової угоди з 19 червня 2009 року фактична заборгованість збільшується на суму заборгованості з погашення процентів, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору є несправедливими у розумінні вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача, тому наявні всі підстави для визнання такого договору недійсним.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи 21 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №014/3181/144586/73, згідно якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 168 300 доларів США 00 центів строком на 84 місяця з "21" лютого 2008 року по "21" лютого 2015 року, а Відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,95%.

19 червня 2009 року Додатковою угодою №014/3181/144586/73/1 до Кредитного договору №014/3181/144586/73 від 21 лютого 2008 року було збільшено строк кредитування до 21 травня 2016 року, надані кредитні канікули з 21 червня 2009 року по 21 травня 2010 року.

Згідно п. 12.4 Кредитного договору, всі витрати, пов'язані з укладанням та виконанням цього договору несе Позичальник. Вся інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є необхідною згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджену Постановою НБУ№ 168 від 10 травня 2007р, визначається цим договором, додатками до нього договору та повідомленнями передбаченими Договором.

Позичальник перед укладанням цього Договору в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджену Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007р.), що підтверджується підписанням Умов кредитування, які є невід'ємною частиною цього Договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

Кредитний договір містить в якості додатків, що є його невід'ємною частиною -Додаток №1 та графік погашення кредиту. Зазначені додатки містять всю інформацію передбачену Правилами та ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки схем кредитування, загальну вартість кредиту ( яка вказана в графіку погашення), всі додаткові витрати (страхування, комісії, пенсійний фонд, послуги нотаріуса та інше), реальна процентна ставка, щомісячний платіж, (для зручності зазначені додатки надається до апеляційної скарги).

На підставі вище наведеного колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції щодо про порушення Банком_п.п. 3.2-3.4 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (№ 168 від 10.05.2007р), частину 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», принцип справедливості договору, ст. 203 ЦК України є безпідставними.

Наявний в матеріалах справи графік погашення кредиту, підписаний Позичальником, має ануїтетну схему платежів, детально зазначає коли потрібно сплачувати та в яких розмірах, з чого складається платіж (зазначається розмір тіла та кредиту), на який рахунок потрібно сплачувати та скільки взагалі потрібно сплатити відсотків за весь час користування кредиту ( в графіку наявна строку «всього» яка містить інформацію про розмір сплати відсотків за користування кредиту, а саме 88 331,63 долара США, а всього разом з тіло кредиту складає 256 631,63 доларів США), тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що графік погашення кредиту не складався та Позичальнику не видавався, чим було порушено права споживача на повну інформацію.

Висновок суду про те, що Банком порушено законодавство при укладанні Додаткової угоди №014/3181/144586/73/1 від 19 червня 2009 року, а саме те, що згідно додаткової угоди прострочена заборгованість по відсоткам за кредитом складає 6 658,85 доларів США, а залишок по тілу - 148 083,22 долара США, та фактична заборгованість після угоди повинна складати 154 742 доларів США, а в додатковій угоді становить 155 746,65 доларів США, колегія суддів вважає також необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно п. 3.3 Кредитного договору, Погашення кредиту та відсотків за користування кредитом здійснюється Позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього Договору згідно ГРАФІКУ (Додаток 1 до кредиту).

Згідно графіку погашення Позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту щомісячно до 21 числа, тобто у разі якщо позичальник не сплатить платіж до 21 числа місяця, з 22 числа платіж, який складається з частини тіла та відсотків вважається прострочений.

В даному випадку Додаткову угоду було підписано 19 червня 2009 року, на час підписання угоди фактичний залишок по тілу складав 148 083,22 долара США, без врахування платежу з простроченими відсотками та тілом кредиту, який в повному обсязі сформується тільки 21 червня 2009 року, тобто на момент підписання простроченні платежі складали 1004,58 доларів США по тіло кредиту та 6658,85 доларів США відсотки, які Позичальник якщо би сплатив увійшов в графік заборгованості та мав би чистий (фактичний) залишок 148 083,22 долара США.

Також безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що п.п. 3.9, 3.10. Кредитного договору створюють дисбаланс прав та виходячи з цього Кредитний договір є несправедливим, ціна договору несправедлива.

Згідно статті З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч1 статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи за весь час дії кредитного договору відповідачем не здійснювалось підвищення відсоткової ставки.

Посилання суду на Закон України «Про захист прав споживачів» в повному тексті та вимог цього закону в редакції на час розгляду справи до Кредитного договору який укладено 21 лютого 2008 року порушує статтю 58 Конституції України, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до укладеного кредитного договору тільки з 10 листопада 2011 року після ухвалення Конституційним судом рішення №15-рп/2011.

Також посилання суду на невідповідність 3.9, 3.10. Кредитного договору закону не тягнуть за собою визнання кредитного договору недійсним в цілому, оскільки ці положення не є істотними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню, а рішення суду має бути скасовано, на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦК України, з ухвалення в нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним кредитного договору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: