Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «СІНКОМ», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Восход» звернулося до суду з позовними вимогами про визнання договорів купівлі продажу недійсними, як такими, що укладені особою, яка не мала на це права, шляхом введення сторони правочину в оману. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно договору від 06 травня 1994 року, та змінами до нього від 17 жовтня 1997 року ТОВ «Восход» придбало у Представництва фонду державного майна м. Дніпропетровська цілісний майновий комплекс, який відповідно до уточнень 2007 року в архівній справі має загальну площу 1 143 кв.м., що складається з прибудови літ А1-1 загальною площею1 132,1 кв.м. та приміщення № 8 загальною площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 82. Даний комплекс розташований на земельній ділянці площею 3 145 кв.м., яку рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1583 від 20 серпня 1998 року передано ТОВ «Восход» у спільне постійне користування для здійснення торгівельної діяльності по фактичному розміщенні забудови. Відповідно до статуту ТОВ «Восход» зареєстрованого 26 вересня 2011 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області до статутного капіталу товариства за рахунок внесків учасників утвореного статутний капітал у розмірі 5415,41 грн. у вигляді цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги , 82.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2007 року визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ТОВ «ВОСХОД», шляхом передання ОСОБА_1 майнового комплексу, який розташований у м. Дніпропетровську по вулиці Набережна Перемоги, 82, однак 08 вересня 2011 року в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами дану ухвалу скасовано, а справу залишено без розгляду. Однак не зважаючи на скасування ухвали ОСОБА_1 не маючи права на розпорядження спірним майном видав доручення ОСОБА_3 на розпорядження від його імені цілісним майновим комплексом. Після чого 13 березня 2015 року та 16 березня 2015 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «СІНКОМ» договори купівлі - продажу ? частини цілісного майнового комплексу, які позивач просить на підставі ст.. 215,216, 230 просить визнати недійсними.

В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Відповідач ТОВ «СІНКОН» та треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з*явилися про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши представників позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВОСХОД» обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що згідно договору від 06 травня 1994 року, та змінами до нього від 17 жовтня 1997 року ТОВ «Восход» придбало у Представництва фонду державного майна м. Дніпропетровська цілісний майновий комплекс, який відповідно до уточнень 2007 року в архівній справі має загальну площу 1 143 кв.м., що складається з прибудови літ А1-1 загальною площею1 132,1 кв.м. та приміщення № 8 загальною площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 82. Даний комплекс розташований на земельній ділянці площею 3 145 кв.м., яку рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1583 від 20 серпня 1998 року передано ТОВ «Восход» у спільне постійне користування для здійснення торгівельної діяльності по фактичному розміщенні забудови. Відповідно до статуту ТОВ «Восход» зареєстрованого 26 вересня 2011 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області до статутного капіталу товариства за рахунок внесків учасників утвореного статутний капітал у розмірі 5415,41 грн. у вигляді цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги , 82.

Пункт 7.8. статуту ТОВ «ВОСХОД» передбачає, що директор діє від імені Товариства в межах встановлених Законом України «Про господарські товариства» та установчими документами. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства. Так, наказом №81-К від 11 листопада 1998 року директором Товариства призначено ОСОБА_4.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-1807/07 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВОСХОД» про стягнення боргу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2007 року у справі визнано мирову угоду укладену сторонами на умовах погашення боргу шляхом передання ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме майнового комплексу, який розташований у м. Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, 82. 08 вересня 2011 року в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2007 року про визнання мирової угоди у цивільній справі №2-1807/07 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВОСХОД» скасовано та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2011 року відмовлено у визнанні мирової угоди у даній справі, а позовну заяву залишено без розгляду.

Не зважаючи на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2011 року скасовано ухвалу про визнання мирової угоди, ОСОБА_1 не маючи законних підстав на розпорядження спірним майном надав ОСОБА_5 доручення на розпорядження від його імені цілісним майновим комплексом: прибудова літ.А'-l, приміщення №8, загальною прощею 1143,0 кв.м., який розташований у м.Дніпропетровську по вулиці Набережна Перемоги,82.

В свою чергу ОСОБА_3 діючи на підставі доручення від іменні ОСОБА_1 13 та 16 березня 2015 року уклав з ТОВ «СІНКОМ» договори купівлі продажу ? частки вказаного цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України в системному зв*язку з приписами ч.1 ст. 229 ЦК України, правочин може бути визнаний недійсним, як такий, що вчинений під впливом обману, лише у разі наявності одночасно двох умов: навмисного введення однією із сторін правочину іншої сторони в оману; в оману сторону введено щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов,язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання її за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.1.2009. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» зазначив наступне. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, які впливають на чинення правочину, і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Частина 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положення ст. 57 ЦПК України визначають, що доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно роз,ясень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.1.2009. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, ОСОБА_1 було достовірно відомо, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2011 року у визнанні мирової угоди між ним та ТОВ «ВОСХОД» було відмовлено, а позовну заяву залишено без розгляду, однак 05 березня 20015 року надав доручення ОСОБА_3 на розпорядження від його імені цілісним майновим комплексом: прибудова літ.А'-l, приміщення №8, загальною прощею 1143,0 кв.м., який розташований у м. Дніпропетровську по вулиці Набережна Перемоги, 82, який в свою чергу діючи від його імені уклав з ТОВ «СІНКОН» договори купівлі продажу, а отже сторону правочину навмисно було введено в оману стосовно належності права власності на спірне майно саме продавцю

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, а також те що на момент укладення договорів купівлі продажу ОСОБА_1 не мав законних підстав на розпорядження спірним майном, тим самим ввівши сторону правочину в оману, суд вважає за необхідне позовні вимоги стосовно визнання договорів купівлі - продажу від 13 та 16 березня 2015 року обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «СІНКОМ», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - задовольнити.

Договір купівлі - продажу ? частини цілісного майнового комплексу: прибудови літ А 1- 1, приміщення № 8, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 82 від 13 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІНКОМ» в особі директора ОСОБА_6 - визнати недійсним, як такий, що укладений особою, яка не мала на це права, шляхом введення сторони правочину в оману.

Договір купівлі - продажу ? частини цілісного майнового комплексу: прибудови літ А 1- 1, приміщення № 8, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 82 від 16 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІНКОМ» в особі директора ОСОБА_6 - визнати недійсним, як такий, що укладений особою, яка не мала на це права, шляхом введення сторони правочину в оману.

Стягнути з ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «СІНКОМ» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» понесені судові витрати в розмірі 609 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова