Справа № 371/383/16-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/4174/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 14.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миронівської районної державної адміністрації, Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 листопада 2002 року померла її сестра ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на майно. Позивач як спадкоємець другої черги прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Проте у жовтні 2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 було включено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю від 27 жовтня 1995 року.

Позивач вказала, що державним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, спадкодавець мала право на отримання у власність земельної частки (паю), оскільки включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Враховуючи, що її сестра за життя набула право на зазначену земельну частку (пай), проте не встигла її оформити, ОСОБА_2 просила суд встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця площею 4,76 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через представника за довіреністю ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 листопада 2002 року померла сестра позивача - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на майно.

Згідно довідки Святошинського психоневрологічного інтернату від 13 жовтня 2015 року № 510 ОСОБА_3 з 12 травня 1997 року по день смерті була зареєстрована та постійно мешкала в інтернаті по вул. Крамського, 16 у м. Києві. Захоронення було здійснено за рахунок ОСОБА_2

За інформацією СТОВ «Коритище», яка міститься у довідці від 30 травня 2016 року № 7, ОСОБА_3 була членом колгоспу ім. Стрільця згідно книг обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1988-1999 роки.

Відповідно до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю від 27 жовтня 1995 року, який видано колективному сільськогосподарському підприємству імені Стрільця на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року № 3, ОСОБА_3 було включено до даного додатку за № 204.

Однак за життя ОСОБА_3 не одержала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно із довідкою СТОВ «Коритище» від 11 листопада 2015 року № 23, на підставі протоколу № 1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року колгосп ім. Стрільця реорганізовано у АТСП «Коритище», а відповідно до протоколу № 1 від 24 лютого 2000 року АТСП «Коритище» реорганізовано у СТОВ «Коритище», яке є правонаступником всіх попередніх організацій.

У відповідності до листа Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області від 21 жовтня 2015 року № 27-1021-0.4-2599/2-15, площа земель резервного фонду, згідно Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, складає 70 га і вказані земельні ділянки в натурі не виділялися.

У відповідь на звернення позивача щодо можливості видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) у листі від 12 листопада 2015 року № 6/14-4823 Миронівська РДА Київської області фактично відмовила позивачеві у задоволенні її заяви та рекомендувала звернутися до суду.

Листом від 15 січня 2016 за № 01-29/38 Відділ Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області повідомив позивача, що згідно листа Держгеокадастру України від 11 січня 2016 № 6-28-0.22-201/2-16 та коефіцієнта 1,756 згідно Постанови КМУ від 31 жовтня 2011 року № 1185, вартість земельної частки (паю) КСП ім. Стрільця по Коритищенській сільській раді складає 179 629 грн. за пай. Середній кадастровий розмір земельної частки (паю) становить 4,76 умовних кадастрових гектарів.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи 1474/15, заведеної Двадцятою Київською державною нотаріальною конторою, постановами державного нотаріуса ОСОБА_5 від 31 жовтня 2015 та 18 листопада 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог, зокрема того, що позивач прийняла спадщину, а її воля знайшла своє вираження у фактичному вступі в управління чи володіння спірною земельною часткою або у зверненні до нотаріальної контори у встановлений законом строк після смерті сестри.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 8 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування.

За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі на (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування.

Відповідно до закону спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Оскільки сестра позивача за життя була включена у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), то спадкоємець має право порушувати питання про успадкування цієї ідеальної частки (паю).

Разом з тим, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась 16 листопада 2002 року, тобто до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила ЦК УРСР 1963, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом.

Згідно із ст. 530 ЦК УРСР спадкоємцем другої черги за законом після померлої ОСОБА_3 є її сестра ОСОБА_2

За правилом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із довідки Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області від 17 грудня 2015 року № 02-33/208 вбачається, що ОСОБА_2 в шестимісячний строк прийняла спадщину після смерті сестри шляхом фактичного вступу в управління і розпорядження спадковим майном.

Також встановлено, що за життя ОСОБА_3 була зареєстрована і постійно проживала у будинку свого батька ОСОБА_6, який помер 17 травня 1998 року, по вул. Чапаєва, 28 у с. Коритище Миронівського району Київської області, а з 12 травня 1997 року ОСОБА_3 вибула до Святошинського психоневрологічного інтернату у м. Київ.

Даний житловий будинок успадкований позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 1999 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказала, що на час смерті її сестра не мала у власності нерухомого майна, право на яке посвідчувалося правовстановлюючими документами. Оскільки ОСОБА_3 перебувала у психоневрологічному інтернаті, всі її особисті речі знаходилися в будинку по вул. Чапаєва, 28 у с. Коритище Миронівського району Київської області, тому після смерті вона користувалася речами сестри та розпорядилася ними на власний розсуд.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212?214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не надав належної оцінки обставинам справи, не визначився в повній мірі з характером правовідносин, не звернув уваги на те, що позивач вчинила дії, що свідчить про прийняття нею спадщини у встановлений законом строк після смерті сестри, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, поза увагою суду залишилося положення закону про те, що особа, яка прийняла частину спадщини вважається такою, що прийняла спадщину повністю.

Враховуючи, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_3, проте на момент відкриття спадщини спадкодавець, будучи включеною до списку осіб, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, не отримала відповідного сертифікату, то слід дійти висновку, що право на отримання земельної ділянки перейшло до ОСОБА_2 як спадкоємця за законом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті сестри ОСОБА_3 та визнати за нею право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті сестри ОСОБА_3, яка померла 16 листопада 2002 року.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця площею 4,76 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 16 листопада 2002 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

ОСОБА_7