Справа № 2-68/2010 Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/773/1369/16 Категорія: 81 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

боржника - ОСОБА_1,

представника боржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду від 03 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ратнівського районного суду від 03 серпня 2016 року подання Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задоволено. Встановлено щодо громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобов'язань. Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а судове рішення - змінити з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Ратнівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває виконавчий лист № 2-68, виданий Ратнівським районним судом, про збільшення розміру стягнення аліментів із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 березня 2010 року і до повноліття (а.с. 4). 14 липня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа№ 2-68 (а.с. 5).

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку, наданого головним державним виконавцем, станом на 31 липня 2016 року становила 39860, 50 грн. (а.с. 6-7).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції правильно керувався положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань щодо сплати аліментів, покладених на нього судовим рішенням, врахувавши при цьому суму заборгованості, яка є значною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору в передбачених законом випадках.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 12 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з часу відкриття виконавчого провадження і до серпня 2016 року не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дітей, в боржника відсутні доходи і майно, на які можливо було б звернути стягнення, останньому неодноразово надсилалися виклики-попередження державного виконавця, на які він не реагує.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 протягом квітня місяця 2016 року неодноразово перетинав державний кордон України, що підтверджено відмітками в паспорті (а.с. 34). Однак, в розрахунках виплати заборгованості по аліментах ОСОБА_1 відсутні відомості по виплаті аліментів боржником у квітні 2016 року та сплати коштів на погашення заборгованості за попередні місяці, що свідчить про ухилення ним від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовані факти ухиляння боржника від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеними наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем при зверненні з поданням про обмеження виїзду особи за межі України надано належні докази ухилення боржника від обов'язку сплати аліментів за рішенням суду на утримання дітей

Відхиляючи апеляційну скаргу в цій частині, колегія суддів також враховує обов'язок батьків утримувати своїх дітей, принцип обов'язковості виконання судових рішень на всій території України, та відсутність іншої можливості примусового виконання судового рішення державним виконавцем.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, апелянт не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, а тому ці заперечення не можуть бути прийняті до уваги судом.

Доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам заперечення від 03 серпня 2016 року та досліджені судом першої інстанції у встановленому законом порядку, потреба в їх переоцінці відсутня.

Разом з цим, правильно задовольняючи подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання боржником зобов'язань, судом не було враховано, що його зобов'язання носять щомісячний характер і тривають до досягнення дітьми повноліття, а тому в разі належної сплати аліментів та відсутності заборгованості по аліментах, права боржника на вільне пересування будуть порушуватись.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Тому, з огляду на вищенаведені мотиви колегія суддів вважає, що ухвалу суду в частині періоду обмеження у праві виїзду боржника в силу п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України необхідно змінити та друге речення резолютивної частини ухвали після слова «зобов'язань» доповнити словами «по сплаті заборгованості по аліментах».

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ратнівського районного суду від 03 серпня 2016 року в даній справі змінити.

Друге речення резолютивної частини ухвали після слова «зобов'язань» доповнити словами «по сплаті заборгованості по аліментах».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді