_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8674/16-ц
Провадження № 2/520/4126/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання батьківська,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати батьківство ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, відносно малолітнього ОСОБА_4, народженого 04.03.2016 року в Туреччині, громадянина України.

Свої вимоги мотивував тим, що в 2014 році він познайомився з ОСОБА_2, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, з яким з 2015 року вона проживала окремо та не підтримувала сімейних відносин.

Позивач стверджує, що в результаті особистих стосунків під час спільного проживання його з ОСОБА_2, остання завагітніла та народила 04.03.2016 року дитину, сина ОСОБА_5.

Оскільки Сімейним Кодексом України встановлена презумпція, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя, позивач та ОСОБА_2 не можуть зареєструвати батьківство позивача щодо його сина ОСОБА_4.

Зважаючи на те, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано лише в січні 2016 року, то в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження позивача не можливо записати батьком дитини.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 04.07.2016 р., укладеного в м.Стамбул, Туреччина, та ордеру №189954 від 20.07.2016 р., позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом у Туреччині та є батьками новонародженої дитини.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, підтвердила, що, дійсно, з квітня-травня 2015 року її довірителька не підтримувала шлюбних стосунків з ОСОБА_3 та зазначила, що батьком дитини є саме позивач.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 проти задоволення позову не заперечував, також зазначив, що його довіритель не може бути батьком народженої дитини, оскільки сімейних відносин з ОСОБА_2 з весни 2015 року його довіритель не підтримував, спільного господарства не вів.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України..

Судом встановлено, що 16 квітня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Дяковська) ОСОБА_9 про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 409.

Подружжі стосунки між сторонами не склались, у звязку з чим заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2016 року по справі № 520/17435/15-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

У судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що з весни 2015 року відповідач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 не підтримували шлюбних стосунків та проживали окремо, оскільки остання з цього часу знаходилась в Турецькій Республіці та перебувала у фактичних шлюбних стосунках з позивачем ОСОБА_1, проживаючи з ним разом однією сім'єю в отелі міста Стамбул.

За час спільного проживання у позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 народилась дитина, що підтверджується довідкою про народження, виданої лікарнею Газіосманпаша, в м. Стамбул, Турецької Республіки, згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 04.03.2016 року народила хлопчика вагою 2690 грам. Довідка підписана відповідальним директором професором Муслюм Чічек. Оригінал довідки та перекладу оглянутий судом та сторонами справи, копія долучена до матеріалів справи.

Також, суду було надано довідку про обстеження в лікарні новонародженої дитини від 05.03.2016 року щодо перевірки слуху новонародженого. З даної довідки та пояснень представників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що під час обстеження дитини був особисто присутній ОСОБА_1, який назвався батьком дитини. Оригінал довідки оглянутий судом та сторонами, копія долучена до матеріалів справи.

Представники ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнали, що ОСОБА_3, з яким ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі по січень 2016 р., не є батьком народженого 04.03.2016 р. Давіда.

Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтвердили, що батьками народженого 04.03.2016 р. Давіда є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Докази подання спільної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до органів РАЦС відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Часиною 2 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Частиною 2 даної статті встановлено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матірю дитини заяви про визнання батьківства.

Відповідно ст. 129 CK України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

На думку суду, позивач повинен бути офіційно визнаним батьком дитини, оскільки відповідач ОСОБА_3 заперечує своє батьківство відносно вказаної дитини, в той час як як позивач ОСОБА_1 визнає батьківство, що не заперечується матірю дитини ОСОБА_2

Судом також встановлено, що хлопчика, народженого 04.03.2016 року гр.. ОСОБА_2 до теперішнього часу в органах реєстрації актів цивільного стану не зареєстровано.

Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач піклується про дитину, матеріально її утримує і вважає себе батьком дитини, дитина схожа на нього і не має ніяких сумнівів про те, що він є батьком дитини

У ст. 128 СК України насамперед йдеться про „визнання, а не „встановлення батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Відповідно до ст. 127 СК України чоловік, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, може подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, у разі відмови держаним органом реєстрації актів цивільного стану у визнання особи батьком особи батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст.135 СК України.

Як вбачається з вимог вказаної норми закону, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а імям та по батькові дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ст. 134 СК України реєстрація визнання батьківства, материнства відбувається на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 і 127 цього Кодексу, або рішення суду і орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до ст, 7, 8 Конвенції про права дитини (20.11.1989 р, редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.121995 р, ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 р.) дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

У звязку з наведеним, беручи до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2 та не заперечення проти позову відповідача ОСОБА_3, суд вважає, що є усі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 так як він є обґрунтованим, законним, підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7,8,10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223 ЦПК України та ст. ст. 127,128,134, 135 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання батьківська - задовольнити.

Визнати батьківство ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, відносно малолітнього ОСОБА_4, народженого 04.03.2016 року в Туреччині, громадянина України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.