Справа № 345/3383/15-ц
Провадження № 22-ц/779/120/2016
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Калуське автотранспортне підприємство», третя особа на стороні відповідача - Управління пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі, про зобов'язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період з 18.06.1986 року по 23.03.1990 року він працював у Калуському АТП 08022 (правонаступником якого є відповідач) на посаді водія автобусів міських перевезень. Однак у його трудовій книжці внесено запис про те, що він працював водієм автобуса першого класу без вказівки, що він був водієм міського пасажирського транспорту, що б давало йому право на пільгову пенсію.

Позивач просив суд зобов'язати відповідача видати уточнюючу довідку для подання до органів пенсійного Фонду, так як видана відповідачем довідка не містить необхідної інформації, а саме, зобов»язати видати довідку про стаж роботи , що дає право на пільгову пенсію за віком згідно з п.з ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зазначивши в ній, що в період з 18.06.1986 року по 23.03.1990 року ОСОБА_2 працював водієм першого класу міського пасажирського транспорту повний робочий день.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт вражає неправильним твердження суду про видачу уточнюючої довідки, оскільки у виданій довідці зазначено про період роботи ОСОБА_2 на підприємстві, але не вказано, що в період з 18.06.1986 року по 23.03.1990 року він працював водієм міського пасажирського транспорту, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги свідчення свідків, які вказали, що ОСОБА_2 працював на підприємстві повний робочий день на міських перевезеннях, а на сільських маршрутах він не працював, оскільки автоколона №1 обслуговувала тільки міські перевезення.

Апелянт також вважає, що представлені відповідачем доповідні записки, на які посилається суд, не підтверджують того факту, що він не працював на міських перевезеннях.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що спільним листом Міністерства соціального забезпечення України та корпорації від 25.03.1992 року визначено спеціальний порядок підтвердження стажу роботи водіїв автомобілів для призначення пільгової пенсії, однак положення цього листа судом також не взято до уваги.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задоволити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали, просили її задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2, 3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що видана позивачу уточнююча довідка відповідає інформації, зазначеній в особовій справі. Інших даних керівництво підприємства не має, у зв'язку з чим немає змоги вказати інформацію, яку вимагає позивач.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 18.06.1986 року по 23.03.1990 року ОСОБА_2 працював у Калуському АТП-08022 (а.с.12).

При цьому, згідно запису в трудовій книжці від 18.06.1986 року - ОСОБА_2 був прийнятий водієм першого класу.

З копії витягу з наказу про прийом на роботу ОСОБА_2 (а.с.64) вбачається, що ОСОБА_2 був зарахований в автоколону №1 водієм першого класу на всіх марках автомобілів.

На звернення ОСОБА_2 щодо видачі уточнюючої довідки для оформлення пільгової пенсії, 09.06.2015 року відповідач (ПАТ «Калуське автотранспортне підприємство») видав довідку № 08 про те, що він дійсно працював в Калуському АТП-08022 водієм 1-го класу на всіх марках автомобілів з 18.06.1986 року, згідно наказу №122-к від 18.06.1986 року. Звільнений з роботи за власним бажанням 23.03.1990 року згідно наказу №42-к від 23.03.1990 року (а.с.6).

Згідно цієї ж довідки Калуському АТП-08022 присвоєно індекс Калуське АТП-12630, згідно наказу №124-к від 15.06.1987 року. Державне «Калуське АТП» перетворено у ВАТ «Калуське АТП» згідно наказу №1254 від 21.10.1995 року, як підприємство колективної власності. ВАТ «Калуське АТП» перетворено у ПАТ «Калуське АТП» згідно рішення зборів акціонерів від 14.02.2012 року.

Листом від 12.08.2015 року № 6272/03 Управління пенсійного Фонду України в м.Калуші та Калуському районі ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії із посиланням на те, що відповідно до п.з) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких шкідливих виробництв для чоловіків після досягнення 25 років 6 місяців і при стажі не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Оскільки ОСОБА_2 не надав органам УПФ будь-яких уточнюючих довідок, тому підстави для призначення пільгової пенсії відсутні (а.с.7).

Згідно зі ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто уточнююча довідка видається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

В спірному випадку, позивач просив суд зобов»язати відповідача видати довідку з підтвердженням обставин, які б давали йому підстави для отримання пільгової пенсії.

Даючи оцінку наведеним обставинам справи, в силу яких склалися відповідні правовідносини, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тобто позивач повинен довести відповідними доказами наявність порушеного права на отримання інформації певного змісту. А зобов»язання відповідача видати довідку певного змісту, повинно випливати не тільки із законодавчого обов»язку такої видачі, а й з об»єктивних умов наявності інформації та відповідних підтверджуючих документів.

Із запису в трудовій книжці позивача не вбачається, що ОСОБА_2 працював на АТП водієм міського пасажирського транспорту.

З наявних у справі матеріалів, даних особової картки, доказів, які б вказували на роботу позивача водієм міського пасажирського транспорту також не вбачається.

В ході витребування у відповідача документів за ухвалою апеляційного суду від 02.02.2016 року, суду представлено копію наказу № 116-к від 30.06.1992 року за яким « В зв»язку з прийняттям Закону України «Про пенсійне забезпечення» затвердити по Калуському автотранспортному підприємству 12630 водіїв автопідприємства, які здійснюватимуть перевезення пасажирів по місту Калушу, рахувати водіями міського пасажирського транспорту з 01.06.1992 року згідно списку…».

Разом з тим, такий наказ було оформлено після звільнення позивача.

За інформацією підприємства документи, які б засвідчували роботу позивача за певними маршрутами на підприємстві відсутні, а первинні документи щодо перевезень за спірний період знищено (лист АТП від 09.02.2016 року).

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків, які підтверджували роботу останнього на міських перевезеннях, необґрунтовані. В силу ст.ст.58,59 ЦПК, покази свідків, даному випадку, не можна вважати достатніми доказами обставин, які б давали підстави робити наведений висновок.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позові, оскільки не встановив наявності підстав для зобов»язання підприємства видати довідку певного змісту.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його обґрунтованості.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.