ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.

при секретарі: Литвиненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою, пені, індексу інфляції та 3% річних,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 23серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього гроші в сумі 113 180 гривень 88 копійок, що на день укладення позики за курсом Національного банку України становив еквівалент 14 160 доларів США та зобов'язався повернути борг до 12-00 години ранку 23 лютого 2013 року, що стверджується договором позики від 23 серпня 2012 року. Згідно до пункту 4 Договору позики, у разі прострочення відповідачем термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. 23 серпня 2012 року в забезпечення належного виконання договору позики, був укладений договір іпотеки, по якому відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно. 27 січня 2014 року між ОСОБА_3 та позивачем був укладений і набрав чинності договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Михайлом Костянтиновичем зареєстровано в реєстрі №35. Даний договір про відступлення права вимоги був укладений, підписаний та нотаріально посвідчений у відповідності до вимог статей 203, 512-519 Цивільного кодексу України, статей 59-65, 74 Сімейного кодексу України. До нього перейшли всі права та обов'язки від ОСОБА_3 за договором позики та договором іпотеки в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення договору про відступлення права вимоги, а саме з 27 січня 2014 року, позивач вважається стороною договору позики та договору іпотеки, а ОСОБА_3 втрачає всі права за вказаними договорами. Умови викладені в договорі позики та договорі іпотеки не містять заборони щодо заміни кредитора без згоди боржника, і викладені у відповідності до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України. Згідно абз. 2 п. 5 договору про відступлення права вимоги, він, як новий кредитор (позивач) взяв на себе зобов'язання письмово повідомити боржника (відповідача) про заміну кредитора в зобов'язання по договору позики та договору іпотеки. Підтвердженням виконання цього зобов'язання є заява-вимога адресована відповідачу - ОСОБА_2, яка відправлена йому 28 лютого 2014 року, як рекомендований цінний лист з описом. Крім цього, відповідач - ОСОБА_2 до укладення договору про відступлення права вимоги від 27 січня 2014 року надав позивачу розписку від 23 жовтня 2013 року, в якій зазначав обставини, що дійсно отримав в борг грошові кошти в розмірі 113 180,88 (сто тринадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 88 копійок, що на момент передачі коштів складає еквівалент 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) доларів США за курсом Національного банку України, за договором позики від 23 серпня 2012 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Також в даній розписці від 23 жовтня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 зобов'язався на першу вимогу повернути мені грошову суму в розмірі гривневого еквіваленту 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) доларів США за курсом Національного банку України на момент повернення. Проте в порушення умов договору відповідач коштів не повернув, чим порушив умови договору.

Позивач та представник позивача в судовому засідання позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього гроші в сумі 113 180 гривень 88 копійок, що на день укладення позики за курсом Національного банку України становив еквівалент 14 160 доларів США та зобов'язався повернути борг до 12-00 години ранку 23 лютого 2013 року, що стверджується договором позики від 23 серпня 2012 року.

Згідно з пунктом 4 вказаного договору позики, у разі прострочення відповідачем термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.

23 серпня 2012 року в забезпечення належного виконання договору позики, був укладений договір іпотеки, по якому відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно.

27 січня 2014 року між ОСОБА_3 та позивачем був укладений і набрав чинності договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Михайлом Костянтиновичем зареєстровано в реєстрі №35.

Даний договір про відступлення права вимоги був укладений, підписаний та нотаріально посвідчений відповідно до вимог статей 203, 512-519 Цивільного кодексу України, статей 59-65, 74 Сімейного кодексу України.

До позивача перейшли всі права та обов'язки від ОСОБА_3 за договором позики та договором іпотеки в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

З моменту укладення договору про відступлення права вимоги, а саме з 27 січня 2014 року, позивач вважається стороною договору позики та договору іпотеки, а ОСОБА_3 втрачає всі права за вказаними договорами.

Згідно абзац 2 п. 5 договору про відступлення права вимоги, позивач, як новий кредитор взяв на себе зобов'язання письмово повідомити боржника (відповідача) про заміну кредитора в зобов'язання по договору позики та договору іпотеки.

Підтвердженням виконання цього зобов'язання є заява-вимога адресована відповідачу - ОСОБА_2, яка відправлена 28 лютого 2014 року, як рекомендований цінний лист з описом.

Також, ОСОБА_2 до укладення договору про відступлення права вимоги від 27 січня 2014 року надав позивачу розписку від 23 жовтня 2013 року, в якій зазначав обставини, що дійсно отримав в борг грошові кошти в розмірі 113 180,88 (сто тринадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 88 копійок, що на момент передачі коштів складає еквівалент 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) доларів США за курсом Національного банку України, по договору позики від 23 серпня 2012 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до умов Розписки від 23 жовтня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 зобов'язався на першу вимогу повернути позивачу грошову суму в розмірі гривневого еквіваленту 14 160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) доларів США за курсом Національного банку України на момент повернення.

На час розгляду судом цивільної справи відповідач кошти не повернув, чим порушив умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до Договору позики від 23 серпня 2012 року відповідач взяв у позивача гроші в сумі 113 180 гривень 88 копійок та зобов'язався їх повернути. Суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу в еквіваленті 14 160 доларів США за курсом Національного банку України. Разом з тим, право вимоги на стягнення вказаних коштів виникає у позивача внаслідок надання відповідачем Розписки від 23 жовтня 2013 року, а не Договору позики від 23 серпня 2012 року.

Суд дійшов висновку, що при таких обставинах, оскільки між позивачем та відповідачем не було передбачено договором позики сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики, позивач як позикодавець, з підстав передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України, має право на одержання процентів і їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за користування позикою за період з 24 лютого 2013 року до часу звернення до суду з цим позовом, розмір яких складає 169 617 гривень 75 копійок.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних становить 34 245,35 гривень.

Позов в часині стягнення індексу інфляції не підлягає задоволенню, оскільки заборгованість стягується в еквіваленті 14 160 доларів США за курсом Національного банку України, а тому відсутні підстави вважати обґрунтованим його розрахунок.

Також, не підлягає стягненню пеня, оскільки пеня не передбачена умовами Розписки від 23 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 5864 гривні 63 копійки.

В решті позову слід відмовити.

Керуючись ст.10,11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 586463 (п'ятсот вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят три гривні) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5864 грн. 63 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ