Справа №579/210/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хочина
Номер провадження 22-ц/788/906/16 Суддя-доповідач - Криворотенко
12 вересня 2016 року м.Суми
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:
головуючого-судді - Криворотенка В. І.,
суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,-
в с т а н о в и л а:
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 1000,00 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону протягом навчання в політехнічному технікумі Конотопського інституту Сумського державного університету, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнення аліментів проводиться з 08 лютого 2016 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2016 року змінено в частині визначення розміру аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 700,00 гривень щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, протягом навчання в політехнічному технікумі Конотопського інституту Сумського державного університету, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 липня 2016 року відповідач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду Сумської області заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій посилався на те, що судом не вирішено питання щодо судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з вимог ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Крім того, як розяснив Верховний Суд України у п. 12 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за № 2 від 12 червня 2009 року, у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Також згідно розяснень, викладених у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що оскільки рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року змінено рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2016 в даній справі в частині визначення розміру аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 700,00 гривень щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, протягом навчання в політехнічному технікумі Конотопського інституту Сумського державного університету, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, тому з позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1, як сторони, на користь якої ухвалено рішення, підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Але з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що не погодившись з рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2016 року, яким позов ОСОБА_2 був задоволений, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу разом з квитанцією від 14 квітня 2016 року за № 0.0.535509052.1 про сплату судового збору в сумі 606 грн. 32 коп. (а.с.56).

При цьому, розрахунок суми судового збору, який правильно був проведений відповідачем ОСОБА_1, необхідно було здійснювати наступним чином з урахуванням такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ, чинної на момент подачі апеляційної скарги), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами збір сплачується в сумі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на день подачі до суду першої інстанції позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в сумі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

При подачі позовної заяви позивач ОСОБА_2 згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Отже, судовий збір, що підлягав сплаті за подання відповідачем ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду від 10 березня 2016 року, визначався наступним чином:1378 * 0,4 * 110% = 606 грн. 32 коп.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду першої інстанції позов позивачки ОСОБА_2 задоволено, а тому з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави підлягав стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково на 70 %, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 385 грн. 84 коп. (551 грн. 20 коп. * 70 %), а також компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 181 грн. 90 коп. (606 грн. 32 коп. * 30 %).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.108), Кролевецький районний суд видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 551 грн. 20 коп. та направив його до Кролевецького відділення Глухівської ОДПІ. Проте, у звязку з ухваленням даного рішення, вказаний виконавчий лист повинен бути відкликаний місцевим судом за заявою ОСОБА_1, так як на виконання даного рішення буде виданий новий виконавчий лист.

Керуючись ст. ст. 79, 88, 220, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 385 грн. 84 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави сплачений ним судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 181 грн. 90 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -