АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 655/804/15-ц
Справа №22-ц/791/350/2016 Головуючий в І інстанції:Посунько Г.А.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючий Борко А.Л.

Судді: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Україна" на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім"Україна" до ОСОБА_2,фермерського господарства "Елена", Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року тов «ТД «Україна» звернувся в адресу суду із позовом до ОСОБА_2, фермерського господарства "Елена", Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації, зазначаючи, що між ОСОБА_2 та тов ТД «Україна»,зазначаючи, що 01.02.2003 року укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, що підтверджується записом у книзі державної реєстрації договорів оренди Великоблаговіщенської сільської ради №103. До закінчення терміну дії договору 05.12.2006 року сторони уклали додаткову угоду №39 до основного договору оренди земельної ділянки, якою внесено зміни про продовження терміну дії за взаємною згодою на 10 років.

Згідно реєстрації в Херсонській регіональній філії Державного комітету України по земельних ресурсах від 08.05.2009 року за № 55 05.01.2013 року між ОСОБА_2 та тов ТД «Україна» укладено додаткову угоду № 37 терміном на 20 років та припиненням дії 13 лютого 2023 року. Однак, на підставі листа ФГ «Елена » № 400 від 26.03.2015 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 уклав договір оренди з ФГ «Елена». У звязку із наведеним, позивач просить визнати договір оренди земельної ділянки від 16.02.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Елена» недійсним та скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою ОСОБА_2 - ФГ «Елена».

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Україна" до ОСОБА_2,фермерського господарства "Елена", Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації відмовлено.

В апеляційній скарзі тов "Торговий дім Україна" просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України,колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на праві приватної власності ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 4,86 га., яка розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :04:001:0067, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ХС № 031832, виданим 16 грудня 2000 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області.

01 лютого 2003 року ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку в оренду тов «ТД Україна» на строк п ять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки. Договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № 103.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2006 року між ОСОБА_2В та тов ТД «Україна» була укладена додаткова угода №39 (а.с.6) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 травня 2009 року за № 55.

05 січня 2013 року між ОСОБА_2 та тов ТД «Україна» була укладена додаткова угода № 37 (а.с.7) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. Державна реєстрація цієї додаткової угоди не здійснювалась.

Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

На підставі вимог п.а ч.1 ст.90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду.

Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на підставі ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює орендні відносини, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно вимог ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку, відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

На підставі вимог ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета,місця,строків виконання .

На підставі ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано посилався у рішенні на вимоги ст.ст.18,20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди від 01 лютого 2003 року та додаткової угоди від 05 грудня 2006 року), згідно яких договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в ухваленому рішенні, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Зазначена вище позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно ч.1,ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

На підставі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з 01 січня 2013 року відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

На підставі вимог ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема: право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що договір оренди землі та зміни до договору оренди землі, а як наслідок набуття орендарем права оренди, є чинними (дійсними) з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні встановлено, що пятирічний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між ОСОБА_2 та тов «ТД «Україна», мав би закінчуватися 01 лютого 2008 року. Проте, в межах строку дії основного договору сторони вирішили питання про продовження його дії, так як уклали додаткову угоду № 39 від 05 грудня 2006 року, за умовами якої строк дії основного договору продовжено до десяти років до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода пройшла процедуру державної реєстрації, а тому набрала чинності .

Крім того, в межах строку дії основного договору сторони уклали додаткову угоду № 37 від 05 січня 2013 року про продовження строку дії основного договору до 13 лютого 2023 року. Ця додаткова угода не пройшла процедури державної реєстрації.

При цьому, відповідно до п.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між ОСОБА_2 та тов «ТД Україна», договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та реєстрацією відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.3 додаткової угоди № 37, укладеної 05 січня 2013 року між ОСОБА_2 та тов «ТД Україна», угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки додаткова угода від 05 січня 2013 року не була зареєстрована у встановленому законом порядку, то тов «ТД Україна» не набув права оренди на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 передав свою земельну ділянку в оренду ФГ «Елена» строком на десять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (а.с.47-48). Договір зареєстрований реєстраційною службою Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 17 березня 2015 року за № 9065244.

На думку колегії суддів, під час розгляду справи в суді першої інстанції обґрунтовано встановлено, що укладення та державна реєстрація договору оренди землі між ОСОБА_2 та ФГ «Елена» були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі вимог ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2003 року, а також додаткових угод від 05 грудня 2006 року та 05 січня 2013 року, ОСОБА_2 та тов ТД «Україна» дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, скріпивши їх своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Таким чином,фактично між сторонами існували триваючі правовідносини з оренди землі на підставі договору. При цьому, перед укладенням нового договору оренди землі від 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 не вирішив питання про розірвання договору оренди з тов «ТД Україна».

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає в ухваленому ним рішенні, що саме відсутність у тов «ТД Україна» права оренди землі, яке за приписами ст.125 ЗК України повязано з його державною реєстрацією, не створило для нього юридичних наслідків за договором оренди, а також надало можливість ОСОБА_2 обґрунтовано укласти з ФГ «Елена» договір оренди землі від 16 лютого 2015 року, який 17 березня 2015 року був зареєстрований у встановленому законом порядку та з яким повязано набуття ФГ «Елена» права оренди на земельну ділянку, за відсутності правових підстав для визнання нового договору недійсним.

Враховуючи, що оскільки правовідносини щодо оренди землі між тов «ТД Україна» та ОСОБА_2 існували до укладення останнім нового договору з ФГ «Елена» та його державної реєстрації, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважає, що з того часу правовідносини між тов «ТД Україна» та ОСОБА_2 припинились.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 16 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Елена» та скасування державної реєстрації цього договору від 17 березня 2015 року. Зміст даного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" Україна" - відхилити.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді В.О. Бездрабко

ОСОБА_1