Провадження № 2/368/235/16
Рішення

іменем України

"01" березня 2016 р.

Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

встановив:

позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на: земельну ділянку площею 3,0462 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розміщена на землі Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років помер її батько ОСОБА_2, що підтверджується актовим записом № 74, на підставі якого виконавчим комітетом Узинської міської Білоцерківського району Київської області видано свідоцтво про смерть НОМЕР_3.

В день смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, в т.ч. на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 0,0996 га., що розміщена за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку (земельний пай) площею 3,0462 га, що розміщений на землях Шпендівської сільської ради Кагарлицького району і цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Єдиним спадкоємцем за заповітом являється вона, дочка покійного. Оскільки батько 10.04.2008 року все своє майно заповів їй. Заповіт посвідчено Узинською міською державною нотаріальною конторою і зареєстровано в реєстрі № 1998.

Вона вчасно прийняла спадщину.

За її заявою нотаріусом заведено спадкову справу № 221 (2012 рік) і на житловий будинок видано їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Однак, оформити спадщину належним чином шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки не представляється можливим, оскільки не збереглись оригінали державних актів на землю.

За таких обставин, нотаріус з посиланням на ст. 49 Закону «Про нотаріат», відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю. Даний факт підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2015 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до рекомендацій викладених в п. 23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження.

Відповідно до рекомендацій викладених в п. 3.3 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця, або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Право власності на таке спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності.

Представник відповідача в особі Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить справу слухати без участі представника сільської ради.

Представник відповідача в особі Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просять справу розглянути без участі представника міської ради. Позов визнають в повнму обсязі та не заперечують проти задоволення позову.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 належали дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,0996 га., що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка (земельний пай) площею 3,0462 га, що розміщена на землях Шпендівської сільської ради Кагарлицького району і цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_2 було складено заповіт на все своє майно позивачеві ОСОБА_1

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійснім, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 того Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкуванню за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 із спадкоємців першої черги залишилася його дочка ОСОБА_1.

У зв'язку з відкриттям спадщини ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася із заявою до Узинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2015 року державний нотаріус позивачу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,0996 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 3,0462 га, розташовану за адресою: Шпендівська сільська рада, Кагарлицького району Київської області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_2, через відсутність документів, для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності.

Судом також встановлено, що згідно довідки Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі нормативна грошова оцінка земельної ділянки належної ОСОБА_2 становить 122 214,61 грн., а згідно довідки Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі нормативна грошова оцінка земельної ділянки належної ОСОБА_2 становить 60 477,12 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідачів, а також те, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 та яка бажає прийняти спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на: земельну ділянку площею 3,0462 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розміщена на землях Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко