УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Дельта Банк» про повернення строкового банківського вкладу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Дельта Банк» на рішенняХортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2014 року між нею та банком було укладено строковий банківський вклад на суму 5 636,00 доларів США з терміном до 23 вересня 2014 року й процентною ставкою 8,25 %. 27 березня 2014 року було укладено договір банківського вкладу на суму 1 371,00 доларів США з процентною ставкою 8,25 % та терміном дії до 23 вересня 2014 року. За договором банківського вкладу від 28 березня 2014 року нею внесено 700,00 доларів США з терміном дії до 24 вересня 2014 року та сплатою 10,25 % річних. У день закінчення строку дії згаданих договорів вона звернулася із заявою про повернення вкладу, чим засвідчила намір припинити дію договору, проте, відповідач кошти не повернув.

З урахуванням наведеного, позивач просила суд стягнути на її користь загальну суму трьох вкладів - 8 012,00 доларів США та відшкодувати моральні втрати на суму 5 000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року, позов в частині стягнення коштів банківського вкладу задоволено частково на суму 6 362,03 доларів США. Вимоги щодо стягнення компенсації моральних втрат відхилено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Дельта Банк» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інтонації, виходив з того, що свої зобов'язання перед позивачем банк не виконав, оскільки вкладник не зміг отримати кошти за договорами банківського вкладу.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено строковий банківський вклад на суму 5 636,00 доларів США з терміном до 23 вересня 2014 року й процентною ставкою 8,25 %. 27 березня 2014 року було укладено договір банківського вкладу на суму 1 371,00 доларів США з процентною ставкою 8,25 % та терміном дії до 23 вересня 2014 року. За договором банківського вкладу від 28 березня 2014 року позивачем було внесено 700,00 доларів США з терміном дії до 24 вересня 2014 року та сплатою 10,25 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так з договорів банківського вкладу вбачається, що вклад повертається вкладнику або уповноваженому представнику по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п 1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок (п.1.10 договору банківського вкладу).

Відповідно до п. 1.12 договору банківського вкладу у разі, якщо вкладник за цим договором не витребує суму вкладу та нараховані на вклад проценти зі спливом строку залучення вкладу встановленого п. 1.3 цього договору, то така сума вкладу та нараховані на вклад проценти наприкінці дня закінчення цього строку переносяться на поточний рахунок, про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання, і цей договір вважатиметься продовженим на умовах вкладу на вимогу, які діятимуть у банку на той час.

Судами встановлено, що на ім'я позивача у банківській установі було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1, на який 01 жовтня 2014 року були перераховані всі кошти за вкладом та належні проценти за договором банківського вкладу, однак кошти вкладник отримати не зміг, оскільки банк обмежив зняття коштів з поточного рахунку.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_6звернулася до банку із заявами про повернення вкладу.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України характер спірних правовідносин не встановили, не звернули уваги на те, що звертаючись із зазначеним позовом ОСОБА_6 просила стягнути грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку у відповідача, у зв'язку із невиконанням банком розпорядження на їх видачу з посиланням на главу 72 ЦК України. Посилаючись при вирішенні спору на норми, які регулюють правовідносини за договором банківського вкладу суди не звернули уваги, що після закінчення строку дії даних договорів між сторонами виникли правовідносини на умовах вкладу на вимогу, що діяли у банку на той час.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко
Г.І. Мостова