Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/480/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

24.02.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.,

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Петрівська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом , визнання недійсними свідоцтва про прийняття спадщини та державного акта на право приватної власності на землю,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Петрівська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом , визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини та державного акта на право приватної власності на землю.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що 27.12.1997 року померла її мати - ОСОБА_4 яка, на час смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 «б». , але постійно проживала біля неї по вул. Ілліча № 104 в смт. Петрове Кіровоградської області.

ОСОБА_2 зазначила, що після смерті її матері залишилось спадкове майно яке складалось із житлового будинку розташованого по вул. Леніна №144 «б» в смт. Петрове Кіровоградської області.

Зазначила , що являється спадкоємцем першої черги за законом,заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала.

Спадкове майно до сих пір ніким із спадкоємцем не прийняте та не переоформлене.

Зазначила, що нещодавно випадково дізналась про існування спадкового майна у вигляді земельної ділянки №845, розташованої на території Петрівської селищної ради, яку відповідач у 2000р. переоформив на своє ім'я.

15.07.2015 року в Петрівській державній нотаріальній конторі отримала інформацію про заведення спадкової справи № 69/2000 з якої вбачається, що 31.03.2000 року ОСОБА_3 після смерті матері отримав свідоцтво про право на спадщину на пай землі КСП ім. Леніна смт. Петрове.

Зазначила, що на протязі останніх років її мати ОСОБА_4 проживала разом з нею та знаходилась на повному її утриманні, була при здоровому глузді , їй нічого не було відомо про те, що вона має право на земельну ділянку.

Зазначила, що відповідач на час смерті матері працював на керівних посадах в КСП ім..Леніна, мав відомості про право матері на земельну частку (пай) і приховав, як від матері так і від неї наявність спадкового майна.

Просила суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк на звернення до суду. Визнати за нею, як спадкоємцем першої черги за законом, право власності на ? частину земельної ділянки № 845 площею 3,66 га.. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3 за реєстровим №610, на пай землі КСП ім..Леніна смт. Петрове. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_3 від 14.03.2002 року.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував дійсні обставини справи, що мають значення для справи відповідно висновки суду є необґрунтованими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є визнання за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку .

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 27 грудня 1997 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №061152 виданого 29 грудня 1997 року Петрівською селищною радою Кіровоградської області (а.с.53). Після її смерті, залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями №144 Б по вулиці Леніна в смт. Петрове, Петрівського району Кіровоградської області та права на земельну частку пай землі КСП імені Леніна на території Петрівської селищної ради, Петрівського району Кіровоградської області, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату серія КР №0107484 виданого 20 березня 1997 року головою Петрівської районної державної адміністрації.

Суд першої інстанції зазначив, що при житті ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Петрівської районної державної нотаріальної контори 13 травня 1994 року в якому заповіла належний їй житловий будинок відповідачу.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статті 548 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд першої інстанції зазначив, що після смерті матері відповідач відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) прийняв спадщину. На підтвердження прийняття спадщини після смерті матері надав до нотаріальної контори сертифікат про право на земельну частку (пай) серії КР №0107484 виданого 20 березня 1997 року головою Петрівської районної державної адміністрації на імя ОСОБА_4, що підтверджується заявою та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що підтверджується копією спадкової справи .

Суд першої інстанції встановив , що ОСОБА_2 в шестимісячний строк не подала в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті матері , а також не надала в судовому засіданні належних та допустимих доказів на підтвердження того , що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Суд першої інстанції зазначив , що своїми діями позивач фактично відмовилася від прийняття спадщини, що відповідає вимогам ч.2 ст. 553 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що на предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки право на позов у позивача виникло ще в 2000 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_2 не надала докази на підтвердження позовних вимог, зокрема в частині прийняття спадщини після смерті матері померлої 1997 року..

З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 1997 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №061152 виданого 29 грудня 1997 року Петрівською селищною радою Кіровоградської області .

Після смерті ОСОБА_4 , залишилося спадкове майно, яке складалось з житлового будинку з надвірними будівлями розташованого по вулиці Леніна №144 Б в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області та права на земельну частку( пай) землі КСП імені Леніна на території Петрівської селищної ради, Петрівського району Кіровоградської області, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату серія КР №0107484 виданого 20 березня 1997 року головою Петрівської районної державної адміністрації.

При житті ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Петрівської районної державної нотаріальної контори 13 травня 1994 року в якому заповіла належний їй житловий будинок відповідачу, що підтверджується копією заповіту .

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 550 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу , може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві зазначала ,що на час смерті ОСОБА_4 було спадкове майно у вигляді житлового будинку №144»б» по вулиці Леніна в смт. Петрове. Дане спадкове майно до цих пір, ніким із спадкоємців не прийняте і не переоформлене. Про існування іншого майна їй невідомо.

Встановлені обставини свідчить про те ,що ОСОБА_2 підтверджує факт того, що не здійснювала ніяких дій відносно прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Однак в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що заяву про відмову від прийняття спадщини, до Петрівської державної нотаріальної контори не подавала, так як вважала, що фактично прийняла спадщину, проте докази на підтвердження фактичного прийняття спадщини не надала, що вбачається з матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначені протиріччя не усунув відповідними доказами .

З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження того, що позивач прийняла спадщину в матеріалах справи відсутні.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач у визначений законом термін не прийняв спадщину після смерті своєї матері, тому відповідно у суду першої інстанції виходячи із встановлених обставини, не було правових підстав задовольняти позов.

Посилання в апеляційній скарзі , що строк позовної давності не був пропущений в даному випадку є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини не можуть вплинути на розгляд справи по суті так як суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у звязку з відсутністю належних доказів на підтвердження позовних вимог , що позивач прийняв спадщину після смерті матері. Суд першої інстанції тільки встановив факт, що позивачем також було пропущено строк звернення до суду з позовом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: