АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8087/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

стягувача ОСОБА_3,

представників боржника ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_6 та державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомона Артема Андрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року по цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на дії та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомона Артема Андрійовича, стягувач ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - авіакомпанія МАУ) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2014 за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «МАУ», з останнього було стягнуто на користь позивача кошти в сумі 308 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.11.2014 еквівалентно 4 746 грн. 28 коп. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, у відповідності до якого ПАТ «МАУ» було двічі перераховано кошти на рахунок ДВС, але державним виконавцем вказані кошти було прийнято та зараховано як часткова оплата боргу, оскільки державний виконавець вважає, що підлягає стягненню сума саме в доларах США, а не її еквівалент в гривні. Заявник вважає дії або бездіяльність державного виконавця щодо вимоги про перерахування в рахунок погашення боргу саме суми в доларах США є протиправними, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У зв'язку з викладеним заявник просив визнати дії/бездіяльність державного виконавця протиправними, зобов'язати останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження та повернути виконавчий документ до суду, а також зобов'язати державного виконавця відкликати вимогу, направлену до філії AT «Укрексімбанк» в місті Києві про стягнення з авіакомпанія МАУ 338 доларів США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2016 скаргу задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Салеомона A.A. у виконавчому провадженні № 47915448. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Також стягнуто з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на користь ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» судовий збір у розмірі 609,00 грн.

В апеляційній скарзі стягувач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги. Зокрема вказує, що заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою і суд цьому не дав належної оцінки. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про неправомірність дій державного виконавця при виконані рішення суду про стягнення на його користь грошових коштів в іноземній валюті. Більш того, звертає увагу на те, що суд в оскаржуваній ухвалі неправомірно вирішив питання розподілу судових витрат, оскільки Закон не передбачає сплату судового збору при зверненні до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця.

В апеляційній скарзі державний виконавець також вказуючи на порушення судом вимог Закону, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Вважає, свої дії по проведенню виконавчих дій такими, що відповідають вимогам Закону і спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а тому висновок суду про протиправність дій є незаконним.

Стягувач в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги з викладених в них підстав та просив їх задовольнити.

Представники боржника в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечували за їх безпідставністю та необґрунтованістю і просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Державний виконавець повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності державного виконавця, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником сплачено кошти стягнуті з нього рішенням суду, яке набрало законної сили, то дії (бездіяльність) державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження є протиправними. Відмовляючи в задоволенні вимог про зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження та вчинити інші дії, суд виходив з того, що вчинення таких дії є виключною компетенцією державного виконавця. Крім цього, судом, у відповідності до вимог ст. 388 ЦПК України, стягнуто з ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва на користь авіакомпанія МАУ 609,00 грн. судового збору, сплаченого заявником при подачі скарги до суду.

Колегія суддів не може погодитись лише з висновком суду про розподіл судових витрат. Щодо інших висновків суду, то вони відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2014 за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «МАУ», з останньої було стягнуто на користь позивача кошти в сумі 308 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.11.2014 еквівалентно 4 746 грн. 28 коп.

Рішення суду набрало законної сили і на його виконання судом було видано виконавчий лист від 08.06.2015.

За заявою стягувача державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 19.06.2015 було відкрито виконавче провадження № 47915448 та направлено для виконання сторонам виконавчого провадження.

Необхідно наголосити, що як в рішення суду, так і у виконавчому листі вказано про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь ОСОБА_3 308 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.11.2014 складає 4 746,28 грн., тобто судом на день ухвалення рішення визначено суму завданої позивачу майнової шкоди, внаслідок втрати відповідачем багажу, в національній валюті України, що відповідає вимогам чинного законодавства.

На виконання судового рішення про стягнення боргу на рахунок ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві, 31.08.2015 ПрАТ «МАУ» були перераховані кошти в сумі 4 746,28 грн., які визначені до стягнення в судовому рішенні.

Як вбачається з наданих державним виконавцем документів, 18.01.2016 державним виконавцем було підготовлено розпорядження щодо конвертування коштів, які знаходяться на депозитному рахунку Відділу, в іноземну валюту, а саме долари США за курсом НБУ (платіжне доручення № 15154 від 19.01.2016).

15.02.2016 державним виконавцем було підготовлено розпорядження щодо перерахування на користь ОСОБА_3 173,46 доларів США.

В той же час, боржник листом від 13.11.2015 просив державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з перерахуванням коштів на виконання судового рішення.

Однак, державний виконавець не вважає, що перерахована боржником сума в гривні є сплатою коштів в повному обсязі на виконання рішення суду про стягнення коштів на користь ОСОБА_8, оскільки необхідно перерахувати суму коштів саме в доларах США. При цьому, державний виконавець посилається на лист Міністерства юстиції України від 03.07.2015 № 6878-0-30-15/20 щодо забезпечення практики примусового виконання рішень судів про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу в іноземній валюті, де зазначено, що в разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягненню під час примусового виконання підлягає саме іноземна валюта, визначена цим рішенням.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про помилковість такої позиції державного виконавця, вказавши, що вказаним листом Міністерства юстиції України врегульовано порядок виконання судових рішень про стягнення банківських вкладів, натомість в даному випадку судом ухвалено рішення про стягнення майнової шкоди, яка в силу вимог закону підлягає відшкодування саме в національній валюті.

При цьому, слід зазначити, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2015 було відмовлено у задоволенні заяви ПрАТ «МАУ» про роз'яснення вказаного судового рішення в частині визначення валюти, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційних скарг про незаконність такого висновку суду не ґрунтуються на вимогах закону, з наступних підстав.

Так, дійсно законодавець передбачив можливість стягнення коштів у іноземній валюті, однак таке стягнення може мати місце лише з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій (зокрема, надання валютних кредитів) у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Дана правова позиція знайшла своє підтвердження в Постанові ВСУ від 24.09.2014 у справі № 6-145цс15, в якій зазначено, що в силу ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Натомість, в даному випадку судом вирішувався спір щодо відшкодування позивачу майнової шкоди (сплати компенсаційних коштів) внаслідок втрати багажу, розмір якої визначено Варшавською конвенцією, яка ратифікована Україною.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виражене у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на викладене та враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду і виконавчого листа, в яких зазначено стягнення коштів саме у гривні, у державного виконавця були відсутні належні підстави вимагати від боржника сплати таких коштів в іноземній валюті, а отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність таких дій державного виконавця.

Щодо доводів апеляційних скарг про те, що судом не зазначено, які саме дії чи бездіяльність державного виконавця є протиправними, то слід зауважити, що суд обґрунтовуючи своє рішення вказав на конкретні порушення державного виконавця при провадженні даного виконавчого провадження і мотивував свої висновки, зокрема вказав, що зважаючи на сплату боржником ПрАТ «МАУ» коштів у визначеному в судовому рішення розмірі, дії (бездіяльність) державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Салеомона A.A. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 47915448 слід визнати протиправними.

А щодо відмови в задоволенні вимог скарги про зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження та вчинити інші дії, то суд першої інстанції правомірно вказав, що суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012).

Також є безпідставними доводи апеляційних скарг про пропуск боржником, визначеного ст. 385 ЦПК України десятиденного строку на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця, оскільки як вбачається з матеріалів справи боржник звернувся до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження 13.11.2015 і лише 04.12.2015, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, дізнався, що його заява не була розглянута, а тому 14.12.2015 боржником була подана скарга до суду, тобто з дотриманням визначеного законом строку.

Разом з цим, колегія вважає обґрунтованими доводи скарг щодо невірного вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції вирішуючи дане питання виходив з того, що заявником при зверненні до суду було сплачено судовий збір, а отже, у відповідності з вимогами ст. 388 ЦПК України, останній підлягає стягненню з виконавчої служби, проте з таким висновком суду погодитись не можливо, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Матеріали справи не містять даних про понесення заявником, передбачених процесуальним законом, витрат пов'язаних з розглядом справи.

Щодо сплати заявником судового збору, слід зазначити, що у відповідності до роз'яснень викладених в п. 14 постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконавче провадження є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження в цивільній справі, і законом не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, тобто за подання такої скарги до суду судовий збір не сплачується.

Таким чином, оскільки заявником було помилково сплачено судовий збір за подання скарги, у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для його стягнення з виконавчої служби за правилами ст. 388 ЦПК України, а відтак в цій частині ухвала суду підлягає скасуванню.

В іншій частині, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З вищенаведених підстав доводи апеляційних скарг про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права є безпідставними і спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, наявними в ній доказами та вимогами закону.

Отже, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню лише в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а в іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін у зв'язку з її законністю і обґрунтованістю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомона Артема Андрійовича - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в частині стягнення з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» судового збору в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. - скасувати.

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва