Провадження № 2-о/127/412/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті - ОСОБА_2. Заява мотивована тим, що заявник є невісткою ОСОБА_2, 08.06.1938року народження, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/ОСОБА_3 померла 22.06.2016 року, згідно «Врачебного свидельства о смерти №79» виданого КП «Центральная городская больница №14 г. Донецька». ОСОБА_2 є свекрухою заявника та матірю чоловіка заявниці ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Заявник разом із чоловіком здійснювали поховання ОСОБА_2 Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Просить встановити факт, що ОСОБА_2, 08.06.1938року народження померла в м. Донецьк, Донецької області, Україна 22.06.2016року.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, що підтверджується телефонограмою.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно зі статтею 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 08.06.1938року народження є матірю ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VIII НО № 481885.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 25.11.1989року, тобто є невісткою ОСОБА_2.

З копії паспорта серії ВА №927591 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте, як вбачається з довідки №509622499 від 08.07.2015р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та на даний час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно «Врачебного свидельства о смерти» №79 виданого КП «Центральная городская больница №14 г. Донецька» 22.06.2016 року померла ОСОБА_2, 08.06.1938року народження.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, 29.06.2016 року відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла 22.06.2016року, оскільки заявником, для підтвердження факту смерті ОСОБА_2, предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

Вказані документи видані на тимчасова неконтрольованій території, у звязку з чим не відповідають встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та можливості в подальшому прийняття спадщини.

Відповідно до п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, суд приймає надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 79 від 23.06.2016 року, як носій конкретної інформації факту смерті ОСОБА_2, при цьому не може визнати вказане лікарське свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків, але суд бере до уваги, що не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на права і обовязки заявника.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2 і визначає датою її смерті 22.06.2016 року та місцем смерті Україна, Донецька область, м. Донецьк.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки заявник звільнена від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, ст. ст. 3, 8, 214, 215, 223, 234, 256, 257-1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, 08.06.1938року народження померла 22.06.2016року в місті Донецьк, Донецької області, Україна.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: