Справа № 405/2565/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «БМ Банк» про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки та визнання права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним позовом до ОСОБА_3 зазначивши, що 18.06.1988 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в період якого, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 року, народився їх син ОСОБА_4. 17 липня 1995 року укладений з відповідачем шлюб розірвано, проте після розірвання шлюбу, через незначний проміжок часу шлюбні стосунки між нею та відповідачем було налагоджено та вони стали проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проживали за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 року позивач народила другого сина - ОСОБА_5. З 2007 року по теперішній час, як зазначила позивач, вони проживають однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2 За період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем за рахунок спільного бюджету позивач та відповідач набули майно, право власності на яке реєструвалось за відповідачем.

Вважаючи, що вона має право на ? частину майна, яке було придбано у період спільного з відповідачем сімейного проживання, позивач звернулася до відповідача з проханням перереєструвати на неї її частину майна, яку вона мала намір подарувати своєму синові, проте відповідач відмовився вчинити зазначені дії вказавши, що юридично вона не має ніякого права на майно.

Таким чином, позивач з даним позовом звернулася до суду та з урахуванням наданих уточнень до позову просила у судовому порядку встановити факт проживання її та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також визнати майно їх спільною сумісною власністю та визнати права власності на це майно.

Позивач та її представник у судове засідання з`явилися, надали пояснення, відповідно до яких позов підтримали та посилаючись на викладені в позові обставини, позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно з якими позов, у тому числі й з урахуванням уточнення позовних вимог не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Разом з тим, відповідач пояснив, що автосалон по АДРЕСА_3 він з позивачкою будували разом після розірвання шлюбу, але під час спільного фактичного сімейного проживання у 2008 році, житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями АДРЕСА_2 також купили разом з позивачкою за час спільного фактичного сімейного проживання однією сім'єю, скільки кожен продав свою квартиру та за купівлю вказаного будинку сплатили кожен по ? частині його вартості. За час спільного з позивачкою проживання у зазначеному будинку він робив ремонт будинку та доглядав за будинком. В іншу квартиру від сім'ї пішов влітку 2015 року.

Представник третьої особи у судове засідання з'явився, надав пояснення, згідно з якими позов вважав необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.06.1988 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.06.1988 року, видане відділом ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, УРСР.

Укладений між сторонами шлюб, згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17 липня 1995 року, виданим Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда розірвано, актовий запис № 689 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11 грудня 1991 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син сторін ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився молодший син сторін - ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 09.07.2002 року, видане Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції.

17 липня 1995 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17 липня 1995 року, видане Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда (а.с. 11).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 140), за відповідачем на праві власності зареєстровано нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до Іпотечного Договору від 10.12. 2012 року, укладеного між третьою особою та відповідачем, нежитлова будівля, що складається з: літера «А» - автосалон, площею 252, 1 кв. м., літера « N» - хвіртка, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 є предметом іпотеки.

Згідно з договором купівлі - продажу від 20 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І., зареєстрованого в реєстрі № 2512, відповідач 20 липня 2007 року купив у ОСОБА_8 житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 11 договору купівлі - продажу зазначено, що відповідач купив вказаний будинок самостійно на праві особистої приватної власності за власні кошти. На момент укладення цього договору в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебував, про що засвідчив в заяві, яка залишилася у нотаріуса.

Проте, під час розгляду справи, у судовому засіданні відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу він продовжував проживати однією сім'єю з позивачкою, у них двоє дітей, яких вони разом виховували, у період з 2008 по 2009 роки він разом з позивачкою побудували автосалон, право власності на який оформив на себе. Будував автосалон за спільні з позивачкою кошти, які отримав від продажу офісу, який вони разом з позивачкою продали у 2008 році за адресою: АДРЕСА_4, а офіс за адресою: АДРЕСА_5 належав йому. Крім того, у 2007 році вони разом з позивачкою продали квартири АДРЕСА_6 Саме від виручених від продажу вказаних приміщень, вони разом з позивачкою вложили кошти в офіс та будинок, розташований у селі Черняхівка. Влітку 2015 року він пішов з сім'ї в іншу квартиру.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 08.04.2015 року № 625, за станом на «08» квітня 2015 року сім`я ОСОБА_1, яка проживає в АДРЕСА_2, складається з: чоловіка ОСОБА_2, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Сім`я проживає в житловому будинку з травня 2007 року по день видачі вказаної довідки (а.с. 13).

Зазначені вище фактичні дані у судовому засіданні сторони не заперечували.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_1 звернулася до нього з питання купівлі будинку у АДРЕСА_2 який купила у нього в 2008 році. У неї двоє дітей дорослого віку, це спільні діти з ОСОБА_3, він спілкувався з ними до 2012 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім'єю.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона знає сторін приблизно з 2003 року, вони проживали біля неї по-сусідству. Сторони проживали та живуть однією сім'єю. У них є двоє спільних дітей, які проживають разом з ними, однією сім'єю.

Під час розгляду справи відповідач не заперечував той факт, що позивачка у період спільного фактичного їх проживання, як чоловіка та жінки однією сім'єю придбавала у сім'ю побутову техніку, яку купувала також у кредит, що підтверджується кредитним договором від 25.12.2007 року та іншими матеріалами справи (а.с. 91 - 95, 102 - 110).

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. (Постанова ВСУ від 08.06.2016 р. у справі № 6-2253цс15)

Отже, з урахуванням з'ясованих фактичних даних, суд дійшов висновку, що вимоги позову є доведеними та такими, що ґрунтуються на законі.

Сторони у період з 01 січня 2004 року по 08 квітня 2015 року проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Майном, набутим за період спільного проживання є автосалон по АДРЕСА_3 та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 Отже, зазначене нерухоме майно є їх сумісним майном.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, оскільки спірне майно було придбано та збудовано саме за період проживання їхнього проживання однією сім'єю, тому на вказане майно поширюються положення глави 8 СК.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при застосуванні ст. 74 СК ( 2947-14 ), що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 69,71 Сімейного Кодексу України, 364 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки та визнання права власності на майно - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 08 квітня 2015 року.

Визнати спільним майном ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, як чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, наступне майно: автосалон по АДРЕСА_3 житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/2 частку автосалону по АДРЕСА_3 та житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір у сумі 1827,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко