Справа № 266/2192/15-ц
Провадженя№ 2/266/64/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участі секретаря Циганкової М.М., позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що постановою начальника другого слідчого відділу управління прокуратури Донецької області від 30.07.2014 р. було закрито кримінальне провадження 0000040 в звязку із відсутністю в діях співробітників митного поста «Новоазовськ» Маріупольської митниці ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. В ході досудового слідства до позивача застосовувались заходи процесуального примусу та обмеження в свободах, які виражались в притягненні до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, які позивач не скоював, накладення арешту на майно, обмежень свободи пересування, проведення обшуків тощо. 09.02.2015 року позивачем отримано постанову начальника другого слідчого відділу прокуратури Донецької області від 30.01.2015 р. , якою йому відмовлено в встановленні відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 55280 грн. та встановлено відшкодування в сумі 3000 грн. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся із позовом до суду для захисту своїх прав. Просить стягнути з відповідачів на його користь відшкодування матеріальної шкоди в сумі 59300 грн., моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., а також судові витрати в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що в березні 2007 року було порушено кримінальну справу за фактом, пізніше, влітку 2008 року йому було предявлено обвинувачення за ч.2 ст. 366 КК України. Одночасно з цим слідчим відділом прокуратури Донецької області йому був обраний запобіжний захід в вигляді підписки про невиїзд. Під час слухання справи в Новоазовському районному суді Донецької області 18.01.2008 року було змінено обвинувачення з ч. 2 ст. 366 КК України на ч.2 ст. 367 КК України. 14.09.2009 року вироком Новоазовського районного суду Донецької області позивача було визнано винним. Вирок Новоазовського районного суду Донецької області був оскаржений позивачем. Апеляційний суд Донецької області в м. Маріуполі 20.08.2009 року скасував вирок першої інстанції та повернув справу на додаткове слідство. 26.04.2010 року було предявлено обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України. 04.10.2012 року Новоазовський районний суд своїм вироком знову визнає позивача винним. 06.03.2013 року Апеляційний суд Донецької області в м. Маріуполі скасовує вирок суду першої інстанції та повертає справу на новий розгляд. 09.04.2014 року постановою Новоазовського районного суду Донецької області справа повернута на додаткове слідство. 30.07.2014 року кримінальна справа закрита за відсутністю події злочину. Арешт на належний йому автомобіль був накладений 29.09.2009 року, 17.08.2010 року автомобіль передано на зберігання дружині, накладені обтяження з автомобіля не зняті. Всі події тривали на протязі 85 місяців. За цей час позивач поніс витрати на юридичну допомогу захисникам ОСОБА_6 в сумі 2000 грн., ОСОБА_7 в сумі 4000 грн., ОСОБА_8 на загальну суму 21600 грн., ОСОБА_2 в сумі 3000 грн. Також в звязку із слуханням справи ним понесені витрати на поїздки до м. Новоазовськ, до якого він їздив на власному автомобілі а також на іншому транспортному засобі. Загальні витрати на пальне склали 26800 грн., однак документи на сплату пального не збереглись. Також в автомобілі прийшли в непридатний до експлуатації стан покришки та акумулятор, загальна сума збитків склала 1900 грн., однак документальних підтверджень в позивача не має. Моральна шкода була розрахована з розміру мінімальної заробітної плати на момент звернення до суду із позовом.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача, прокуратури Донецької області, ОСОБА_3, позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди. В частині стягнення матеріальної шкоди позовні вимоги не визнав повністю. Погодився з правом позивача на відшкодування моральної шкоди, але вважає розмір завищеним. Пояснив суду, що мінімальна заробітна плата на момент звернення до суду встановлена в розмірі 1218 грн. з 30.07.2014 року. Під слідством та судом позивач перебував 7 років та 2 місяці, з чого можна зробити висновок, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу складає 104 748 грн. Зазначив, що огляд належного позивачу автомобіля проводився перед тим, як його 18.08.2010 року було передано дружині позивача, та не виявлено будь-яких пошкоджень. Позивачем не надано документальних доказів пошкодження автомобіля та витрат на бензин, оскільки позивач на його думку, приймав участь у меншій кількості судових засідань та надав розрахунок цін на бензин на час звернення до суду із позовом. Також він не підтвердив витрати на правову допомогу в встановленому ст. 12 Закону України «Про адвокатуру», порядку, не надавши договори з адвокатами про надання такої допомоги з печаткою адвоката, а також не вказавши форму, в якій проводив розрахунки, адже розрахунки з юридичною особою, якою є адвокат проводяться в безготівковій формі.

Представник відповідача, прокуратури Донецької області, ОСОБА_4, позовні вимоги визнала частково. Підтримала пояснення, дані раніше.

Представник відповідача, прокуратури Донецької області, ОСОБА_5, позовні вимоги визнала частково. Підтримала пояснення, дані раніше. ОСОБА_1 дійсно отримував правову допомогу, в довідках адвокатів не вірно вказаний номер справи, але він ніс витрати на правову допомогу саме за справою по його обвинуваченню.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази і матеріали кримінального провадження №0000040, дійшов наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана, зокрема, громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді

господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 органами досудового розлідування був звинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Кримінальна справа розглядалась Новоазовським районним судом Донецької області, вироком якого від 19.05.2009 року ОСОБА_1 було визнано винним. Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_9 було оскаржено вирок, ухвалою від 20.08.2009 року Апеляційний суд Донецької області в м. Маріуполі скасував вирок першої інстанції та повернув справу на додаткове слідство. 26.04.2010 року було предявлено обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України. 04.10.2012 року Новоазовський районний суд своїм вироком знову визнає позивача винним. 06.03.2013 року Апеляційний суд Донецької області в м. Маріуполі скасовує вирок суду першої інстанції та повертає справу на новий розгляд. 09.04.2014 року постановою Новоазовського районного суду Донецької області справа повернута на додаткове розслідування (а. с. 14-31)

Постановою начальника другого слідчого відділу управління прокуратури Донецької області ОСОБА_10 від 30.06.2014 року кримінальне провадження №0000040 було закрито в звязку із відсутністю в діях співробітників митного поста «Новоазовськ» Маріупольської таможні ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України (а. с. 7-9).

Постановою начальника другого слідчого управління прокуратури Донецької області радника юстиції ОСОБА_10 від 30.01.2015 року було встановлено, що розмір відшкодування завданої шкоди ОСОБА_1 становить 3000 грн. (а. с. 33-35), яким також відмовлено в компенсації витрат на правову допомогу, відновлення майна.

Загалом, як встановлено судом, провадження у кримінальній справі тривало протягом 85 місяців, на протязі яких позивач зазнав моральних страждань, було порушено звичний спосіб життя, оскільки до позивача було застосовано запобіжний захід в вигляді підписки про невиїзд, проводився обшук за місцем його мешкання, було накладено арешт на належне йому майно. Протягом тривалого часу він був змушений зявлятись на судові засідання до судів першої та другої інстанції, він був відсторонений від роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 витратив на правову допомогу 30 600 грн.: - 2000 грн. ним сплачено адвокату ОСОБА_6, який діяв відповідно до ордеру Адвокатського обєднання «Правовий союз», яким йому було доручено захист ОСОБА_1;- 4000 грн. позивачем сплачено адвокату ОСОБА_7,яка діяла на підставі договору про надання юридичної допомоги від 25.07.2007 року; - 21 600 грн. позивачем сплачено адвокату ОСОБА_8, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 25.09.2009 року; - 3000 грн. позивачем сплачено адвокату ОСОБА_2, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 11.03.2013 року. Всі витрати на оплату послуг захисників документально підтверджені (а. с. 10,11,12,13). При цьому захисник ОСОБА_6 діяв відповідно до ордеру Адвокатського обєднання «Правовий союз», яким йому було доручено здійснення захисту ОСОБА_1

Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків у вигляді вищезазначених витрат, які безумовно підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Позовні вимоги щодо відшкодування витрат на бензин в сумі 26 800 гривень відшкодуванню не підлягають, оскільки не підтверджені документально відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України.

Також, з вищезазначених підстав не підлягають відшкодуванню витрати на ремонт акумулятора та коліс автомобіля в загальній сумі 1 900 гривень. До того ж, допитані судом свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 пояснили, що коли вони забирали автомобіль зі спеціального майданчика, то накачали колеса і завели автомобіль шляхом штовхання та в той же день автомобіль заводився самостійно.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивач в позовній заяві оцінив суму компенсації за спричинену йому моральну шкоду в сумі 150000 грн.

Всі наведені факти завдання моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, однак, визначаючи розмір відшкодування, суд спирається на наведені норми законів, приймає до уваги обставини справи, враховує наведені позивачем доводи, характер його душевних страждань, характер правопорушення, та вважає за розумне та справедливе визначити розмір відшкодування розмірі 103 530,00 грн., та з урахуванням того, що розмір компенсації за місяць дорівнює встановленому розміру мінімальної заробітної плати на момент звернення до суду, який становить 1280 грн. (1280 грн.х85 місяців = 103 503 грн.).

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, статтею 4 Закону встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Тому правових підстав для стягнення грошових коштів з Державної казначейської служби України немає.

Оскільки позов задовольняється частково, то, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивача (оплата правової допомоги адвоката ОСОБА_2 в сумі 2 000,00 гривень) мають бути відшкодовані в сумі 1 280,00 гривень відповідно до розміру задоволених вимог (всього просив стягнути відшкодування в сумі 209 300,00 гривень, загальна сума відшкодування 134 130,00 гривень, що становить 64% позовних вимог).

Керуючись ст.. 1167 ЦК України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Постанову начальника 2-го слідчого відділу управління прокуратури Донецької області ОСОБА_10 від 30 січня 2015 р. про встановлення розміру відшкодування шкоди скасувати.

Стягнути за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30 600,00 (тридцять тисяч шістсот грн. 00 коп.) гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 103 530,00 (сто три тисячі пятсот тридцять грн. 00 коп.) гривень, судові витрати в сумі 1 280,00 (одна тисяча двісті вісімдесят грн.. 00 коп.) гривень, а всього 135 410,00 (сто тридцять пять тисяч чотириста десять грн. 00 коп.) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої ухвалено рішенні у той самий строк з дні отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.