Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/424/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Миколаївський районний суд Одеської області

В складі головуючого судді Горобця В.Л.

Секретаря Товт А.Л.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Миколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця, облаштування та утримання після поховання, охорону, ремонт та благоустрій спадкового майна житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

17 вересня 2007 року померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3. Після смерті матері відкрилася спадщина яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в смт. Миколаївка по вулиці Терешкової, 20, Миколаївського району, Одеської області; земельної ділянки площею 7,40 га; грошових заощаджень.

Померла мати ОСОБА_3 при житті мешкала з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач з 29 червня 2007 року по 12 листопада 2007 року працював за кордоном, тому за мамою ОСОБА_3 доглядав позивач та його дружина ОСОБА_4. Позивач перевіз матір ближче до себе, а саме у її будинок який розташований за адресою: смт. Миколаївка, вулиця Терешкової, 20.

Спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України є позивач та відповідач, його рідний брат ОСОБА_2.

В зв'язку з відсутністю при даних сумних подіях відповідача ОСОБА_2, позивач мусив взяти на себе усі зобов'язання стосовно похованням матері: придбання предметів та послуг похоронного призначення. Все, що стосовно поховання, позивач оплатив власними коштами. ОСОБА_1 було надано свідоцтво про смерть матері і це дало йому можливість облаштувати місце поховання померлої, встановити пам'ятник та огорожу. Під час поховання матері, позивач дотримався всіх традицій які склалися в їхній місцевості під час проведення поховання та жалобних заходів, проведені поминальні обіди.

Відповідач повернувся із за кордону через два місяці після поховання матері. Сторони спілкувались, йому добре відоме, що усі витрати на поховання, та усе, що з цим пов'язано, позивач оплатив власними коштами. Сторони радилися відносно спадщини, обговорювали, що будинок матері який є спадковим майном руйнується, для його збереження потрібен капітальний ремонт. Відповідач сам запропонував позивачу прийняти його частину спадщини. Він пояснив, що працює за кордоном, через це не має ні часу ні можливості займатися спадковим будинком. ОСОБА_2 неодноразово запевняв позивача особисто і при свідках, що віддає йому свою частину спадщини. Врешті сторони домовились, що позивач приймає частину спадщини відповідача, однак за це позивач не бере з відповідача половину грошей витрачених на поховання матері та встановлює пам'ятник за свої грошові кошти.

Але це все було лише в усній формі, до нотаріуса ОСОБА_2 з письмовою заявою у 6 ти місячний термін після відкриття спадщини не звертався.

ОСОБА_1 був впевнений, що відповідач дотримає свою обіцянку та дійсно відмовляється від своєї частки спадщини на його користь, тому він почав займатися ремонтом будинку матері, тобто спадкового майна.

Майже увесь 2008 рік відповідач мешкав у будинку позивача. Він мав вільний час, тому почав займатися оформленням спадщини на позивача. ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 нотаріальну довіреність ВКЕ № 135920 від 12 лютого 2008 року посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 на право представляти інтереси позивача в органах державного нотаріату з питань оформлення спадщини після смерті матері, ОСОБА_3 померлої 17 вересня 2007 року. На підставі цієї довіреності відповідач звернувся до державного нотаріуса в м. Миколаїв для оформлення спадщини на позивача. Однак, оформити необхідні документи не зміг, так як, він своєчасно не подав нотаріусу письмову заяву про відмову від своєї частини майна. Нотаріус порадила йому по цьому питанню звернутися до суду за місцем проживання та надала витяг із справи від 28.02.2008 року.

Відповідач цей витяг віддав позивачу, а також копії своїх документів для того щоб позивач міг звернутися до суду та оформити спадкове майно на себе, що позивач і зробив.

07 квітня 2009 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, Г погріб, Д сарай, Е гараж, Ж вбиральня, З сарай, № 1 огорожа, що розташований за адресою: Одеська область, смт. Миколаївка, вулиця Терешкової, 20, земельну ділянку розміром 7,40 га розташованої на території Миколаївської селищної ради, Миколаївського району, Одеської області, масив № 12 + 16, ділянка № 9 2, у відповідності з Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯА № 290130 від 4 квітня 2005 року виданого Миколаївською райдержадміністрацією Одеської області та на грошові заощадження в Миколаївському відділені № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» на рахунках: нерухомому № 4909 на суму 0,08 грн., компенсаційному № 915510239 на суму 1 792 грн. 75 коп., на нерухомому № 16982 на суму 0,01 грн., компенсаційному № НОМЕР_2 на суму 50 грн. 80 коп..

На підставі цього рішення позивач зареєстрував в БТІ на праві приватної власності будинок.

У період з 2009 року відповідач багато разів приїздив до позивача у гості він добре знав про те, що він оформив спадщину на своє ім'я, вони з ним це обговорювали. Відповідач бачив ремонт який він зробив у будинку матері та пам'ятник який він встановив на могилі матері 10.10.2009 року за власний рахунок.

Коли, позивач вже закінчив робити ремонт спадкового майна, а саме житлового будинку та його благоустрій, відповідач змінив своє відношення до спадкового майна та 14 травня 2012 року подав апеляційну скаргу на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року у якої просив скасувати вказане рішення та заявив свої права на ? частину спадкового майна від якої раніше відмовився в усній формі.

06 липня 2012 року Апеляційний суд Одеської області частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасував рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року.

20 грудня 2013 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення яким визнав право власності ? частки за ОСОБА_2 та скасував зареєстроване на позивача право власності на нерухоме майно та Державний акт на землю.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області. Однак, 23.04.2014 року апеляційним судом була винесена ухвала згідно якої рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2013 року було залишене без змін.

У судових засіданнях позивач визнавав право відповідача на ? частку в спадковому майні та пропонував йому сплатити позивачу ? частину грошових коштів, які він витратив на ремонт, охорону та благоустрій спадкового майна - будинку, а також ? частину коштів, які позивач витратив на поховання матері, а саме придбання предметів та послуг похоронного призначення, облаштуванням та утриманням місця поховання, а також встановлення огорожі та пам'ятника на могилі матері, проведенням поминальних обідів.

Відповідач у добровільному порядку відмовився сплатити позивачу ? частину вищевказаних витрат в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з цією позовною заявою до суду.

ОСОБА_1 в період з 2007 року по 2011 роки витратив слідуючі кошти на поховання матері та обрядові обіди, пам'ятник, огорожу всього на суму 61454 грн. ( шістдесят одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири гривні ):

Накладна від 18.09.2007 року ( гроб ) 3303 грн.;

накладна від 18.09.2007 року ( обув, білизна ) 257 грн.;

накладна ( покривало, білизна ) 1250 грн.;

ритуальні послуги 300 грн.;

послуги музикантів 300 грн.;

автоперевезення покійної 300 грн.;

підготовка могили 300 грн.;

поминальні обіди 13401 грн.;

поминальний обід 9 днів ( бар «Наталі» ) 6692.00 грн.;

поминальний обід 40 днів ( бар «Наталі» ) 9384.00 грн.;

накладна магазину «Троянда» - 577.00 грн.;

поминальний обід 1 рік ( бар «Наталі» ) 14537,40 грн.;

накладна магазину «Троянда» - 630.00 грн.;

накладна від 14.10.2009 року на пам'ятник 4 755 грн. та його встановлення накладна від 15.10.2009 року 988 грн.;

огорожа могили та її встановлення 4480 грн..

На ремонт та охорону будинку всього на суму 57817 грн. ( п'ятдесят сім тисяч вісімсот сімнадцять гривень ), а саме:

догляд за будинком з 20.09.2007 року по 2004. 2012 роки ( розписка охоронника ОСОБА_6 ) на суму 13250 грн.;

рахунок від 16.04.2009 року на установлення 9 метало пластикових вікон на суму 17530,76 грн.;

рахунок від 16.04.2009 року на установлення дверей на суму 1300 грн.;

рахунок від 10.07.2009 року на по краску будинку на 4994 грн.;

рахунок на будівельні матеріали: від 12.09.2011 року на суму 4667 грн. та від 20.09.2011 року на суму 511 грн.;

рахунок 20.08.2011 року на придбання ванної і будівельних матеріалів на суму 4415 грн.;

встановлення ванної, а також сантехнічні ( водопровід, каналізація ), зварювальні та електротехнічні роботи, монтаж, укладка керамічної плитки розписка ОСОБА_7 на суму 10670 грн.;

двері дерев'яні, рахунок від 14.09.2011 року на суму 480.00 грн.. Разом позивач на поховання та ремонт витратив з особистих грошей 119271 ( 61 454 поховання та інше + 57 817 ремонт ).

Відповідно до долі у спадщині, відповідач повинен відшкодувати позивачу ? частину понесених ним витрат на поховання спадкодавця та ремонт спадкового майна, а саме: облаштуванням та утриманням місця поховання; встановлення огорожі та пам'ятника на могилі померлої; проведенням поминальних обідів, а також за ремонт, охорону, благоустрій спадкового майна житлового будинку, а саме 59635.50 грн.

Спірне питання про спадщину між сторонами було остаточно вирішено лише 23 квітня 2014 року в апеляційному суді Одеської області ухвалою якого, рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20.12.2013 року залишено без змін.

Згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20.12.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину спадкового майна.

ОСОБА_1 вважає, що після того, як вказане рішення суду набрало законної сили, позивач придбав право на звернення до суду з позовом про захист свого порушеного матеріального права.

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали подали до суду заперечення в яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вони є необгрунтованими, всі наявні в справі докази є сфальшованими ( накладні, розписки), крім того минули строки позовної давності згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що 17 вересня 2007 року померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3, яка була свідкам сестрою та рідною тіткою. Вони були присутні на похоронах 18 вересня 2007 року та відповідно на 9 днів, 40 день та 1 рік після похорон. Свідки пояснили, що позивачем дійсно були витрачені великі кошти для проведення похоронного обряду та поминальних обідів. А відповідач взагалі був відсутній в день похорон 18 вересня 2007 року. Крім того, позивач за власні кошти облаштував місце поховання, поставив пам'ятник покійній матері, була встановлена оградка. Що стосується ремонту, охорони та благоустрою житлового будинку по вул. Терешкової, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області то свідки повідомили, що позивач можливо й проводив ремонтні роботи.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і майже кожного дня проходить по вулиці біля будинку покійної ОСОБА_3, по вул. Терешковій, 20, однак він не бачив щоб позивач там проводив ремонтні роботи, а також і не бачив там охоронника, який наче б то охороняв будинок з вересня 2007 року по вересень 2010 року. Будинок знаходиться в жахливому стані, так само як і територія біля будинку. Що стосується металопластикових вікон, то вікна дійсно стоять білі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є підприємцем та орендує у людей землю, яку обробляє та отримує відповідно дохід. У неї в оренді також перебувала земельна ділянка розміром 7,40 га розташованої на території Миколаївської селищної ради, Миколаївського району, Одеської області, яку її в оренду здавав ОСОБА_1, який в подальшому самостійно почав обробляти свій пай. Позивач отримував орендну плату.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем та має невеличку будівельну структуру, яка займається ремонтами та благоустроєм будинків, квартир, нежитлових приміщень та інше. Однак в будинку по вул. Терешкової, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, який успадкували позивач та відповідач ОСОБА_1 його будівельники жодних ремонтних робіт не проводили, а що стосується накладної, яку свідок видав позивачу то ОСОБА_14 суду пояснив, що він дійсно видавав таку накладну, яку також засвідчив печаткою, але це було на прохання позивача наче б то для проведення якихось розрахунків. Крім того, свідок повідомив, що позивач скористався його довірливістю і шляхом обману, йому був виданий такий документ, як накладна про вартість матеріалів та робіт.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем та до нього звернувся позивач, щоб той порахував йому скільки буде коштувати оградка металева зі столиком. Свідок порахував та видав накладну, однак замовлення він не виконував. Хто виконав замовлення свідкові невідомо. Позивач його ввів в оману та накладну від 11 листопада 2010 року № 28 подав до суду в якості доказу виконання свідком робіт, тобто скористався їхніми дружніми стосунками.

Суд, вислухавши в судовому засіданні сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2007 року померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3, свідоцтво про смерть повторне від 08 травня 2012 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Одеської області ( Т. 1, а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на її майно, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, Г погріб, Д сарай, Е гараж, Ж вбиральня, З сарай, № 1 огорожа, що розташований за адресою: Одеська область, смт. Миколаївка, вулиця Терешкової, 20, земельну ділянку розміром 7,40 га розташованої на території Миколаївської селищної ради, Миколаївського району, Одеської області, масив № 12 + 16, ділянка № 9 2, у відповідності з Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯА № 290130 від 4 квітня 2005 року виданого Миколаївською райдержадміністрацією Одеської області та на грошові заощадження в Миколаївському відділені № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» на рахунках: нерухомому № 4909 на суму 0,08 грн., компенсаційному № 915510239 на суму 1 792 грн. 75 коп., на нерухомому № 16982 на суму 0,01 грн., компенсаційному № НОМЕР_2 на суму 50 грн. 80 коп.

Спадкоємцями є позивач та відповідач.

Після смерті матері спадщину, згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року, прийняв та оформив за собою право власності позивач ОСОБА_1, оскільки відповідач від спадщини відмовився, як стверджує позивач.

Відповідач та його представник суду пояснили, що позивач ввів в оману відповідача та оформив всю спадщину на себе.

06 липня 2012 року Апеляційний суд Одеської області частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасував рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року.

20 грудня 2013 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення яким визнав право власності по ? частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спадкове майно, та скасував зареєстроване на позивача право власності на нерухоме майно та Державний акт на землю.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області. Однак, 23.04.2014 року апеляційним судом була винесена ухвала згідно якої рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2013 року було залишене без змін.

Таким чином, позивач просить суд задоволити його вимоги та просить стягнути з відповідача половину витрат які ним були понесені на поховання матері, облаштування та утримання місця поховання,охорону, ремонт та благоустрій спадкового майна житлового будинку, а саме 59635,50 гривень.

Однак, суд не погоджується з доводами позивача щодо стягнення вищевказаної суми коштів та рахує, що в позовних вимогах слід відмовити в частині що стосується відкодування витрат на поховання, облаштування та утримання місця поховання - застосувавши строки позовної давності, а в іншій частиніза недоведеністю.

Всі витрати щодо поховання ОСОБА_3 були взяті позивачем на себе, оскільки відповідач був відсутній 18 вересня 2007 року на похоронах матері так як перебував за кордоном на роботі. Даний факт підтверджений також і відповідачем.

Також судом встановлено, що на проведення обряду похованя позивачу було Миколаївською селищною радою виділено 1500 гривень.

Згідно доводів позивача ним на поховання матері, облаштування та утримання місця поховання витрачено 61454 гривні, куди входять витрати на проведення похорон, похоронний обід, супроводження похорон копання ями, духовий оркестр, а також поминальні обіди на 9, 40 день та 1 рік, а також пам'ятник та оградка зі столиком та постійний догляд за могилою.

Однак, стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту абзаців 8, 9 та 10 статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями. За змістом ст. 1232 ЦК України, витрати на проведення поминального обіду взагалі не можуть бути віднесені до витрат на поховання, відшкодовувати які зобов'язані спадкоємці.

Крім того, ОСОБА_3 померла 17 вересня 2007 року та церемонія поховання проводилась 18 вересня 2007 року. Позивач з позовними вимогами звернувся до суду 21 квітня 2015 року, тобто через майже 8 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Суд рахує, що позивач знав про порушення свого права щодо відшкодування витрат на поховання, облаштування та утримання місця поховання ще з 18 вересня 2007 року, оскільки відповідач був відсутній на похоронах матері, що підтверджується доводами сторін та поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За таких обставин позивачем пропущено строк, протягом якого особа може, звернувшись до суду з позовом, захистити свої права та законні інтереси в частині відшкодування витрат на поховання, облаштування та утримання місця поховання .

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, подавши про це заяву (Т. 1, а.с. 115-116).

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині відшкодування витрат на охорону, ремонт та благоустрій спадкового майна - житлового будинку, то відмовляючи в задоволенні данних позовних вимог суд виходить з наступного.

06 липня 2012 року Апеляційний суд Одеської області частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасував рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року щодо визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1

20 грудня 2013 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення яким визнав право власності по ? частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спадкове майно, та скасував зареєстроване на позивача право власності на нерухоме майно та Державний акт на землю.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області. Однак, 23.04.2014 року апеляційним судом була винесена ухвала згідно якої рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2013 року було залишене без змін.

А тому до позовних вимог в цій частині строки позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Днем, коли позивач довідався про порушення свого права, суд рахує 06 липня 2012 року, коли було скасовано апеляційним судом Одеської області рішення Миколаївського районнго суду від 07 квітня 2009 року щодо визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1, та 20 грудня 2013 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення яким визнав право власності по ? частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спадкове майно, та скасував зареєстроване на позивача право власності на нерухоме майно та Державний акт на землю, а до суду з даним позовом позивач звернувся 21 квітня 2015 року, тобто 3-х річний строк позовної давності не минув.

Однак, статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так позивач стверджує, що ним на охорону, ремонт та благоустрій спадкового майна - житлового будинку по вул. Терешкової, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області витрачено 57 817 гривень, половину з яких має відшкодувати відповідач.

Суд не погоджується з даними доводами, оскільки згідно пояснень свідка ОСОБА_14 його організація ремонтних робіт в будинку по вул. Терешкової, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області не проводила, накладна №36 від 10.07.2009 року, яка міститься в матеріалах справи ( Т. 1, а.с. 41), видавалась свідком, як розрахунок на майбутнє, та позивач його обманув, що дана накладна лише формальність. Як повідомив свідок, він би ніколи не видав би таку накладну, якби знав що позивач його підставить та долучить дану накладну як доказ до справи. На даній накладні також відсутній підпис ОСОБА_1 про те, що він прийняв роботу. Крім того, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і майже кожного дня проходить по вулиці біля будинку покійної ОСОБА_3 по вул. Терешковій, 20, однак він не бачив щоб позивач там проводив ремонтні роботи, а також і не бачив там охоронника, який наче б то охороняв будинок з вересня 2007 року по вересень 2010 року. Будинок знаходиться в жахливому стані так само як і територія біля будинку.

Також в матеріалах справи знаходяться накладні ( Т. 1 а.с. 44, 45, 46) на будівельні матеріали, які не містять номеру, а також підписів особи яка прияняла метеріали, в даному випадку позивача ОСОБА_1, а тому можливо зробити висновок, що позивач даних матеріалів не приймав та роботи по ремонту будинку по вул. Терешкова, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області не проводив.

Що стосується заміни вікон в кількості 9 штук на металопластикові, а також деревяних дверей у ванній кімнаті та броньованих залізних вхідних дверей( Т. 1 а.с. 37-39, 40, 49), то суд вважає, що данні вимоги позивача є передчасними, оскільки 20 грудня 2013 року Миколаївський районний суд Одеської області виніс рішення яким визнав право власності по ? частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спадкове майно, та скасував зареєстроване на позивача право власності на нерухоме майно та Державний акт на землю, а саме право власності по 1/2 частки і на житловий будинок по вул. Терешкова, 20 в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області тобто ідеальний виділ часток у спадковому майні, однак реального розподілу житлового будинку немає, тобто кому яка частина будинку відійде у власність невідомо ( кількість вікон, дверей, санвузол, вхід до будинку і т.д.), а тому суд позбавлений права стягувати кошти з відповідача на користь позивача, оскільки заявлена сума може не відповідати принципу справедливості та розумності.

В судовому засіданні позивач та відповідач не заперечували того факту, що дійсно за ними право власності на вищевказаний будинок у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки до частини вимог сплив строк позовної давності, а решту позовних вимог позивачем недоведено, а тому в задоволенні позову слід відмовити на загальних підставах, як недоведений.

Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 59-66, 174, 209-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця, облаштування та утримання місця поховання, охорону, ремонт та благоустрій спадкового майна житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня повного виготовлення тексту рішення через Миколаївський районний суд Одеської області.

Суддя: В.Л. Горобець