АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Стягнутосолідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 654843грн. 14коп., судовий збір - в розмірі 654 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишенобез задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду за первісним позовом - скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов - задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У жовтні 2014 року ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те, що було укладено кредитний договір № 490059266 від 19.03.2008 року з відповідачем ОСОБА_2 В забезпечення даного договору з ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконувала, 23.03.2015року було внесено зміни до кредитного договору та встановлено збільшення розміру кредиту в сумі 692955,11 грн. на строк до 19.03.2018 року.

Також 23.03.2012року з ОСОБА_1 було укладено договір поруки, до цього часу кошти не повернуті, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу, процент за користування кредитом, а також пеню, у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 654 843 грн. 14 коп., яка складається з: заборгованість по кредиту 544 727,96 грн. заборгованість по відсотках 23 746,22 грн., пеня 86 368,96 грн., тому просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу та сплачені судові витрати в розмірі 3654 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Альфа Банк» уклав кредитний договір № -90059266 від 19.03.2008року з відповідачем ОСОБА_2 на суму 88 435,64 дол. США строком по 19.03.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5%.

В забезпечення даного договору 23.03.2012 року з ОСОБА_1 укладено договір поруки.

23.03.2015 року було внесено зміни до кредитного договору та встановлено збільшення розміру кредиту в сумі 692 955,11 грн. на строк до 19.03.2018 року.

15.04.2014 року відповідачам направлено вимогу про дострокове повернення заборгованості по кредиту в розмірі 554 865,90 грн., заборгованість по кредитному договору станом на 23.03.2014 року (а.с.24)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість по наданому кредиту станом на 23.09.2014 року в розмірі 654 843 грн. 14 коп., яка складається з: заборгованість по кредиту 544 727,96 грн., заборгованість по відсотках 23746,22 грн., пеня 86 368,96 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори .

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності та порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції також керувався правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-2875цс15 якою роз'яснено, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для строкового повернення кредиту.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 22.10.2014 року (а.с. 38).

Вимога про дострокове повернення кредиту направлена боржнику та поручителю 15.04.2014 року (а.с. 24).

Відповідачі не заперечували, що отримали вимогу про дострокове повернення кредиту.

Як вбачається із тексту вимоги банк повідомляє відповідачів, що станом на 23.03.2014 року загальна сума заборгованості становить 554 865,90 грн. та вимагає від позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1.у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню.

Вимогою роз'яснено, що у разі невиконання цієї вимоги банк скористається правом на дострокове повернення кредиту.

З урахуванням даної вимоги та зазначення у вимозі 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення вимоги, звернення банку з позовом 22.10.2014 року до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів, зокрема до поручителя ОСОБА_1, здійснено в межах шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, підстав для визнання договору поруки таким, що припинив дію немає.

Тому доводи апеляційної скарги що шестимісячний строк для пред'явлення вимог кредитора до поручителя ОСОБА_1 сплив 15.10.2014 року, а позов до поручителя пред'явлено за межами визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку та порука є припиненою, колегія суддів не приймає до уваги та рішення суду про відмову у задоволенні зустрічного позову є вірним.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішенням суду оскаржується поручителем за кредитним договором ОСОБА_1

Рішення суду відповідачем ОСОБА_2, який є позичальником за кредитним договором, не оскаржується.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що доказів отримання позичальником ОСОБА_2 кредитних коштів позивачем за первісним позовом суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при задоволенні первісного позову безпідставно посилається на додаткові угоди, які не були заявлені позивачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається із тексту позовної заяви та додатків до неї позивачем надано до суду копію кредитного договору від 19.03.2008 року та копії додаткових угод до кредитного договору, копію договору поруки від 19.03.2008 року та копії додаткових угод до договору поруки, та інші документи на підтвердження позовних вимог.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виходячи із встановлених обставин та наданих суду доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що первісний позов знайшов підтвердження в суді доказами та підлягає задоволенню, а відповідачами не надано обгрунтованих заперечень до розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді