Справа № 204/7153/16-ц
Провадження № 2/204/2656/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2016 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Таран К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

04 листопада 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стан Дніпропретровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 1849, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3, в розмірі у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення ним повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання як матері, з якою проживає дитина, щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони уклали шлюб 14 листопада 2014р., який було зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №1849. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3, 27 жовтня 2015р.н., який проживає із позивачем. За час сімейного життя з відповідачем, в силу психологічної несумісності характерів, сторони так і не змогли збудувати міцну та дружню родину. Виявилось, що у сторін зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя. Спільне життя з відповідачем не склалося також через відсутність порозуміння, різні догляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. На сьогоднішній день сторони не ведуть спільного господарства, починаючи з жовтня 2015 року проживають окремо один від одного, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. За наведених обставин шлюб сторін носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Спору про вибір місця проживання дитини (дитина проживатиме з позивачем) і розподіл спільного майна - немає, майнових спорів між сторонами немає. Шлюб сторони розривають вперше. Позивач просить суд не вживати заходів до примирення подружжя, скільки неприязні стосунки між сторонами тривають вже досить тривалий час і перспектив для примирення не вбачається. Окрім цього, на даний час позивач з сином проживає окремо від відповідача та дитина знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач участі у вихованні та триманні сина не приймає. На даний час позивач не працює, оскільки знаходжуся у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, соціальної допомоги, яку отримує позивач на дитину, не вистачає. Оскільки добровільно відповідач відмовляється утримувати дитину, а соціальної допомоги не вистачає на її належне утримання, позивач вимушена звернутися до суду з проханням задовольнити позовні вимоги та стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Відповідач працездатного віку, офіційно працює, іншими аліментними зобов'язаннями не обтяжений, а тому зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання спільного сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Також, спільному з відповідачем сину на сьогоднішній день ще не виповнилося трьох років, а тому позивач позбавлена можливості працювати, оскільки дитина такого віку потребує постійного догляду матері. В такому випадку відповідач повинен надавати матеріальну допомогу матері дитини до досягнення нею трьох років, однак цього він не робить. Таким чином, позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ним повноліття та аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає, окрім фактів викладених позивачем у позові, а саме: твердження позивача відносно того, що відповідач відмовляється від утримання дитини, та того що він не бере участі у вихованні сина, оскільки наведене не відповідає дійсності.

У зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

14 листопада 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 1849, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8).

Від шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_3, 27 жовтня 2015р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з жовтня 2015 року, що підтверджується заявами сторін.

Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Син на цей час проживає разом з матірю і знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167грн., з 1 травня - 1228грн., з 1 грудня - 1313грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обовязком, у звязку з чим, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в судовому порядку.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним та працює, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, також оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом із позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини та дружини між сторонами у справі, досягнуто не було, цивільний позов підлягає задоволенню.

Згідно із п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду із вимогою про розірвання шлюбу позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, крім того, оскільки згідно із п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, зареєстрований 14 листопада 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1849, між ОСОБА_1, 05 травня 1992р.н. та ОСОБА_2, 09 березня 1991р.н.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище Яблоновська.

Стягнути із ОСОБА_2, 09 березня 1991р.н. на користь ОСОБА_1, 05 травня 1992р.н., аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 27 жовтня 2015р.н. у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 04 листопада 2016р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, 09 березня 1991р.н. аліменти на користь ОСОБА_1, 05 травня 1992р.н. на утримання дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 04 листопада 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку, тобто до 27 жовтня 2018 року включно.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2, 09 березня 1991р.н. на користь ОСОБА_1, 05 травня 1992р.н. судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна)грн.20коп.

Стягнути із ОСОБА_2, 09 березня 1991р.н. в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна)грн.20коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Тітова