НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3701/16
№ 2/183/2140/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., при секретареві Драній В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа - Новомосковська товарна біржа про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа - Новомосковська товарна біржа, в якому позивач після уточнення своїх позовних вимог просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 48 по вул. Гетьманська (до перейменування Радянська), 50 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, укладений 20 березня 2003 року між ОСОБА_2, як продавцем та ОСОБА_1, як покупцем, посвідчений на Новомосковській товарній біржі;

- визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2003 року, укладеного між ОСОБА_2, як продавцем та ОСОБА_1, як покупцем, зареєстрованого на Новомосковській товарній біржі, позивач придбала у відповідача за 14764 гривень квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений договір купівлі-продажу того ж дня було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1524.

Після укладення та підписання договору ОСОБА_1 сплатила продавцю суму грошей визначену договором купівлі-продажу, а продавець, в свою чергу, передав їй у власність квартиру та документацію на неї. В даний час їй стало відомо, що укладений договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, в противному випадку він є недійсним. Враховуючи те що, відразу після укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 виїхав з квартири та місце його проживання невідоме, позивач змушена була звернутися до суду з вказаним позовом.

Під час розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_2 помер 28.03.2016 року, та спадкоємці, які прийняли б спадщину у відповідності до норм чинного законодавства України відсутні.

У звязку з цим позивачем було уточнено позов та проведено заміну відповідача на Новомосковську міську раду Дніпропетровської області.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, подавши, кожний окремо, заяву про розгляд справи за їх відсутності, т.я. підтримують позов в повному обсязі та просять його задовольнити.

Представник відповідача Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У зв'язку з тим, що сторони та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає даний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом по справі встановлено, що 20 березня 2003 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 за 14764 гривень квартиру № 48 по вул. Гетьманська (до перейменування вул. Радянська), 50 в м. Новомосковську Дніпропетровської області загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м.

Вказаний договір було укладено та зареєстровано на Новомосковській товарній біржі, а також зареєстровано в БТІ в порядку встановленому законодавством за реєстровим № 1524.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер 28.03.2016 року, про що 15.04.2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 64.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої 05.10.2016 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлого в 2016 році не заводилася.

Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, суд вважає, що належним відповідачем у справі є саме орган місцевого самоврядування - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 14764 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має.

Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

В той же час, відповіднло до вимог ст.. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 помер 28 березня 2016 року, про що свідчить актовий запис № 64 від 15 квітня 2016 року.

А тому підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним між ним та померлим ОСОБА_2 не має.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 45321071 від 05 жовтня 2016 року після смерті ОСОБА_2, померлого 28 березня 2016 року, з заявами про відкриття спадщини ніхто не звертався; спадкова справа не заводилася.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт повного виконання спірного договору сторонами, факт неможливості оформлення угоди належним чином на сьогоднішній день, оскільки один з контрагентів помер і тому нотаріальне посвідчення договору неможливе, позивач іншим чином, ніж рішенням суду захистити свої права, як власник майна не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказану квартиру.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа - Новомосковська товарна біржа про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко