РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3403/16-ц

пр. № 2/759/2630/16

02 вересня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Євфіменко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 177 000 грн., 3% річних в розмірі 15 944грн. 55коп., інфляційні втрати в розмірі 141 003грн. 40коп., проценти в розмірі 79 567грн. 54коп. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що 29.01.2013р. між ними був укладений договір позики, відповідно до якого він дав в борг відповідачеві грошові кошти в сумі 177 000грн., які відповідач зобов'язався повернути їх до 1.03.2013р. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав і гроші до цього часу не повернув.

Протягом розгляду справи позивач подав заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 14 000грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що коштів, зазначених в розписці, він не отримував, розписка написана під фізичним та психологічним тиском.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 29 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 177 000грн. та зобов'язався повернути дані кошти до 1.03.2013 року.

На підтвердження укладення договору позики та факту передачі грошей ОСОБА_1, ОСОБА_2 було власноручно написану розписку від 29 січня 2013 року.

Отримані за договором позики грошові кошти в сумі 177 000грн. ОСОБА_2 ОСОБА_1 ні у встановлений в договорі позики строк, ні в подальшому в добровільному порядку не повернув, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що в зазначений в розписці час грошові кошти ОСОБА_1 повернуті не були, з відповідача на його користь підлягає стягненню борг в розмірі 177 000грн.

Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки в договорі позики від 29 січня 2013 року сторони не встановили розмір процентів від суми позики, то в силу вимог закону ОСОБА_1 має право на отримання процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу вимог закону облікова ставка Національного банку України нараховується на національну валюту України - гривню.

Таким чином за період з 1.03.2013 року по 29.02.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти в розмірі 79 567,54грн., а саме:

за період з

01.03.2013-09.06.2013: 3 673,36грн.=177 000,00грн.х7,50% /100%/365 днів х101 днів

10.06.2013-12.08.2013: 2 172,49грн.=177 000,00грн.х7,00% /100%/365 днів х 64 днів

13.08.2013-14.04.2014: 7 722,53грн.=177 000,00грн.х6,50% /100%/365 днів х245 днів

15.04.2014-16.07.2014: 4 284,37грн.=177 000,00грн.х9,50% /100%/365 днів х 93 днів

17.07.2014-12.11.2014: 7 213,36грн.=177 000,00грн.х12,50%/100%/365днів х119 днів

13.11.2014-05.02.2015: 5 770,68грн.=177 000,00грн.х14,00%/100%/365днів х85 днів

06.02.2015-03.03.2015: 2 458,60грн.=177 000,00грн.х19,50%/100%/365 днів х 26 днів

04.03.2015-27.08.2015: 25 749,86грн.=177 000,00грн.х30%/100%/365 днів х177 днів

28.08.2015-24.09.2015: 3 666,08грн.=177 000,00грн.х27% /100%/365 днів х 28 днів

25.09.2015-29.10.2015: 3 733,97грн.=177 000,00грн.х22% /100%/365 днів х 35 днів

30.10.2015-17.12.2015: 5 227,56грн.=177 000,00грн.х22% /100%/365 днів х 49 днів

18.12.2015-29.02.2016: 7 894,68грн.=177 000,00грн.х22% /100%/365 днів х 74 днів

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом.

З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, то вони стягуються виключно в національній валюті Україні - гривні.

Оскільки факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики від 29.01.2013р. достовірно встановлено, з нього на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 1.03.2013 року по 29.02.2016 року в сумі 15 943грн. 51коп. (177 000 х 3%/365днів х 1096днів), а також інфляційні втрати в розмірі 140 962грн. 80коп. ( 177 000 х 179,64% - 177 000).

Посилання відповідача на те, що розписка про отримання грошових коштів була написана ним під психологічним та фізичним тиском, проте вказаних коштів він не отримував не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів цього надано не було.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_3 в якості доказу неотримання коштів ОСОБА_2, оскільки даний свідок вказаний факт не підтвердив та не спростував.

Крім того, згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

статті 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до роз'яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, не може доводитися свідченнями свідків заперечення факту вчинення між сторонами правочину, який належить вчиняти у письмовій формі, а також оспорювати виконання зобов'язань, що виникли з цього правочину.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскільки факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 177 000грн. підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, то даний факт не може бути спростований показами свідків.

Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 4 134грн. 74коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2 102грн. 40коп., розмір яких судом визначається з урахуванням вимог Закону Україні від 20.12.2011р. «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», кількості і тривалості судових засідань (загальна тривалість яких становить 1 год. 52хв.) та часу, необхідного для вчинення інших дій поза судовим засіданням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046-1048 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 76, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 177 000грн., проценти за користування позикою в розмірі 79 567грн. 54коп., 3% річних в розмірі 15 943грн. 51коп., інфляційні втрати в розмірі 140 962грн. 80коп., судовий збір в розмірі 4 134грн. 74коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 102грн. 40коп., а всього підлягає стягненню 419 710грн. 99коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя