Провадження №: 2/752/1164/16
08 грудня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі : головуючого судді Ладиченко С.В.
за участі секретаря Тасенко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третьої особи Гаражно-будівельного кооперативу «Голос», третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві про скасування права власності та відшкодування збитків,-
Позивач ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третьої особи Гаражно-будівельного кооперативу «Голос», третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві про скасування права власності та відшкодування збитків.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.03.2010 року між Київською міською Радою та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» було укладено строком на 5 (п'ять) років Договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер -НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1, площею 1,5267) га з цільовим призначенням: «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом».
З дати підписання Договору оренди і по сьогоднішній день ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не має можливості користуватись земельною ділянкою, оскільки Договір оренди не зареєстрований в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у зв'язку з тим, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, на який відповідач ОСОБА_1 отримала право власності на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2009 року, 26 листопада 2009 року та зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 28.10.2010 р. Таке «оформлення» гаражного боксу відповідач здійснив після припису архітектурно- будівельної інспекції від 09.09.2008 р. про знесення самовільно побудованих обєктів нерухомого майна по АДРЕСА_1, яке після виконавчого листа №2а-1573/09/2679 від 30.01.2013, виданного Окружним адміністративним судом м. Києва було виконано.
23.03.2011 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області повідомив, що рішення по справі № 6-1037/2009 не виносив, а отже відповідач ОСОБА_1 отримала право власності на гаражний бокс НОМЕР_2 на підставі підроблених основного та додаткового судових рішень Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2009 року, 26 листопада 2009 року. Довідки з Олександрійського міськрайонного суду Кіроградської області №6761 від 23.03.2011 р., №8633 від 25.04.2012р. та №8633/15 від 25.04.2012 р.
На виділеної земельній ділянці планувалося здійснити будівництво житлових будинків, підземних паркінгів, об'єктів соціальної інфраструктури. Тільки за оренду земельної ділянки вже сплачено до бюджету м. Києва 1608031,97 грн. Також, через перепони в цільовому використанні земельної ділянки та реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» позбавлена права подальшої можливості в повній мірі здійснювати права орендаря даної земельної ділянки і здійснювати будівництво на ній в першу чергу через отримані на підставі підроблених рішень права власності на декілька гаражних боксів, зокрема гаражний бокс НОМЕР_2.
Також між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 квітня 2010 року був укладений договір дарування гаражного боксу, посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кулиничем В.М. за №9-606.
Відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_1 гаражний бокс за АДРЕСА_1, Гаражно-будівельний кооператив «Голос».
21 серпня 2012 poкy Голосіївським районним судом м. Києва при розгляді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Гаражно-будівельний кооператив «Голос» про визнання договору дарування гаражного боксу недійсним, встановлено: «Як встановлено в судовому засіданні, вказаний правочин є недійсним, а саме оспорюваним, оскільки відповідач ОСОБА_1 отримала право власності на підставі підроблених судових рішень та навмисно подарувала його своїй родичці , щоб створити перешкоди в користуванні земельною ділянкою ТО В «Будівельна компанія «Міськжитлобуд».
З розірванням даного правочину перешкоди у користуванні земельною ділянкою ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не зникли, оскільки право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, отримане, на підставі підроблених судових рішень, відповідачем1 ОСОБА_1 так і не було скасовано, що призвело до подальших фінансових втрат позивача. Не зважаючи на рішення суду відповідач ОСОБА_2 03.07.2013 року заререєструвала право власності напідставі відміненого договору дарування, знаючи, що на момент реєстрації гаражний бокс НОМЕР_2 фактично не існував після виконання припису архітектурно-будівельної інспекції від 09.09.2008 р. про знесення самовільно побудованих об?єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1, яке після виконавчого листа №2а-1573/09/2679 від 30.01.2013, виданного Окружним адміністративним судом м. Києва було виконано.
Позивач вказує, що діями відповідачів йому були створені перешкоди в цільовому користуванні земельною ділянкою та створено перепони в реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів.
Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з ст. 215 ч.1, ст.203, ЦК України недійсним правочином є правочин зміст якого суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.3 ст 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».
В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав, та просить у позові відмовити.
Представник відповідача Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання повторно не з'явився, був попереджений належним чином про час та місце розгляду справи.
Представник відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання повторно не з'явився, був попереджений належним чином про час та місце розгляду справи, його неявка не є перешкодою у розгляді справи..
Представник третьої особи Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, його неявка не є перешкодою у розгляді справи.
Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, його неявка не є перешкодою у розгляді справи.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 судове засідання двічи не з'явились.
У відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення).
Вислухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_9, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 09.07.2009 р. Київською міською радою прийнято рішення № 957/2013 «Про передачу ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації на обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом на АДРЕСА_1.
Позивачу було передано у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 1,5267 строком на 5 років з цільовим призначенням «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом.
24.03.2010 р. між Київською міською радою та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» був укладений договір оренди земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем?яненко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 230, відповідно до якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 09.07.2009 р. за № 957/2013, за Актом приймання-передачі передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену договором.
Строк дії договору оренди від 24.03.2010 р. закінчився 24.03.2015 р. В подальшому, рішенням Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» було відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р., яке було позивачем оскаржене в судовому порядку.
Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року рішення Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 про відмову ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р. скасовано та встановлено правомірність користування позивачем цією земельною ділянкою.
Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р. зазначене рішення Київського апеляційного господарського суду залишено без змін.
У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Позивач ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач посилається на те, що його право користування даною земельною ділянкою є обмеженим в зв'язку з реєстрацією права власності за відповідачами на гаражний бокс АДРЕСА_1.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 03.07.2013 р. було внесено запис 1760698 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на гаражний бокс АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.04.2010 року.(а.с.30 т.1).
Але на час виконання такого запису, договір дарування № 9-606 від 02.04.10 р., який вважався правовою підставою для виконання реєстраційного запису вже був визнаний недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року.(а.с.10-14 т.1).
Як підстава виникнення права власності у дарувальника ОСОБА_1 зазначено рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.09.2009 року та додаткове рішення від 26.11.2009 року.
Як вбачається з наявного в матеріалах цивільної справи рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р., за ОСОБА_1 визнано право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, площею 30,00 м.кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 та визнано, що з моменту вступу в законну силу даного рішення, воно є правовстановлюючим документом і гаражний бокс вважається таким, що введений в експлуатацію.(а.с.39-55).
Однак, згідно з довідками Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.03.2011 р., 25.04.2012 р., 10.11.2015 р. справа № 6-1037/2009 за позовом ГБК «Голос» судом не розглядалась, рішення у ній не ухвалювалось і відомості щодо знаходження даної справи у судді Коковенкова С.В. відсутні.
Статтею ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_1 на гаражний бокс АДРЕСА_1 була проведена на підставі не існуючих, таких яке не виносилось у встановленим Цивільно-Процесуальним Кодексом України порядку, рішеннями Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р., а в подальшому реєстраційний запис робився на підставі визнаного недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року договору дарування № 9-606 від 02.04.10 р., суд вважає, що відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, площею 30,00 м.кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 у незаконний спосіб, в зв?язку з чим реєстраційний запис про реєстрацію такого права підлягає скасуванню.
Суд критично сприймає доводи представника відповідача про дійсність рішень Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р. оскільки це спростовується встановленими у судовому засідання обставинами справи про те що такі рішення ніколи не виносились цим судом, в відповідні справи в цій судовій інстанції в установленому порядку не розглядались та не реєструвались.
Так представник відповідача не зміг пояснити яким чином відбувалось звернення до Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області як судової інстанції не зважаючи на виключну підсудність встановлену ст.114 ЦПК України.
Відповідно до ст.ст.1,2,4,11 ЦПК України судове рішення є документом який виноситься на підставі відповідного звернення до суду фізичних та юридичних осіб. поданих відповідно до цього Кодексу, але справа № 6-1037/2009 за позовом ГБК «Голос» судом ніколи не розглядалась, рішення у ній не ухвалювалось і відомості щодо знаходження даної справи у цьому суді відсутні.
У відповідно ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІУ цим законом врегульовані відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно ч. 2, 4 ст. 15 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У відповідності до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України, до 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності та права користування на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилось реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Починаючи з 01.01.2013 р. державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2)суб'єкти державної реєстрації прав виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Разом з тим, пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких введено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п.21 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, «ураховуючи положення ст.1 ЦПК та ст.2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається в порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну, або припинення цивільних прав фізичної особи.
Таким чином розгляд заявленого позову відноситься до компетенції суду загальної юрисдикції.
Відповідно до роз'яснень викладених у п. 27 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане відповідно до закону належить до документів на підставі яких згідно зі ст.19 Закону від 01.07.2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують, у зв'язку з цим такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Аналогічною є реєстрація права власності громадянина за судовим рішенням.
Оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року рішення Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 про відмову ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р. скасовано та встановлено правомірність користування позивачем цією земельною ділянкою, а Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р. зазначене рішення Київського апеляційного господарського суду залишено без змін, то не створює ніяких правових наслідків акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.07.2014 року на який посилаються відповідачі в своїх запереченнях проти позову.
В судовому засіданні встановлено, що дозвіл на будівництво гаражів за адресою по АДРЕСА_1, надавався Голосіївському заводу СМіК, документів про введення в експлуатацію гаражного боксу НОМЕР_2 немає, в експлуатацію він не вводився та у розумінні положень цивільного законодавства не може враховуватись як нерухоме майно.
Суд критично розцінює наданий відповідачами договір № 7 від 28.05.1998 року купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_2 між МЧП «Магма» та ОСОБА_1 оскільки МЧП «Магма» ніколи не відводилась земельна ділянка під будівництва нерухомого майна, ніколи не вводився в експлуатацію гаражний бокс НОМЕР_2, та така версія набуття гаражного боксу НОМЕР_2 суперечить раніше зайнятій позиції відповідача ОСОБА_1 про начеб то набуття права власності на гаражний бокс НОМЕР_2 на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для настання цивільно-правової відповідальності за цією статтею необхідна наявність сукупності наступних складових: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між винними діями та наслідками, що настали.
Згідно ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Діяльність позивач пов'язана з будівництвом, для чого позивачу і відводилась земельна ділянка. Позивач сплачував орендну плату, на виконання Договору оренди, укладеного з Київською міською радою, розмір якої склав1608031,97 грн. Однак, через перепони в цільовому використанні земельної ділянки та реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» була позбавлена права подальшої можливості в повній мірі здійснювати права орендаря даної земельної ділянки і здійснювати будівництво на ній в першу чергу через отримані на підставі підроблених рішень права власності на декілька гаражних боксів, зокрема гаражний бокс НОМЕР_2.
Суд погоджується з розрахунком частини збитків що підлягає стягненню з відповідачів, наведеному в позовній заяві, як 1/18 частина від усієї сплаченої орендної плати в межах строку позовної давності.
На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,224-226,228 ЦПК України, ст.ст.1,6,15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 51 Земельного кодексу України, ст.ст.22,236,328,1166 ЦК України, суд,-
Визнати недійсним з дати реєстрації та скасувати реєстраційний запис про право власності та свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2 на гаражний бокс АДРЕСА_1, набуте на підставі визнаного недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року договору дарування № 9-606 від 02.04.10 р. гаражного боксу АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві анулювати запис №1760698 від 03.07.2013р. зроблений державним реєстратором ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у відшкодування витрат судових витрат понесених по сплаті судового збору по 1014 грн. 50 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко