Справа №263/7215/16-ц
Провадження № 2-о/263/562/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Жовтневий районний відділ в місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Жовтневий районний відділ в місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області, було задоволено, встановлено факт постійного мешкання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом на 13.11.1991 року.

Проте, на адресу суду від заявника надійшла заява щодо розяснення вказаного рішення суду, оскільки при звернені ним до Центрального РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області з метою подальшого виконання рішення йому було розяснено, що для встановлення належності до громадянства України встановлюється факт саме проживання особи на території України.

Учасники судового засідання в судове засідання не зявились про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України неявка учасників судового засідання не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим, суд за заявою осіб, які брали участь у справі, може постановити ухвалу, в якій роз'яснити рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Таким чином, оскільки у заявника маються труднощі, які ускладняють виконання даного рішення та реалізацію його законних прав та інтересів, оскільки рішення суду в частині встановлення факту постійного мешкання заявника на території України станом на 13.11.1991 року є незрозумілим, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про його розяснення, також оскільки це не змінює суті рішення та не стосується питань, які не були предметом судового розгляду.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно ст. 39 ЦК України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Однак, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та зясовані обставин справи, підтверджені тими доказами, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами, вбачається, що предметом судового розгляду був факт саме постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом на 13.11.1991 року.

Керуючись 4, 10, 11, 197, 208, 209, 210, 212, 213, 221, 292, 293, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд,

У Х В А Л И В:

Розяснити рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 червня 2016 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Жовтневий районний відділ в місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області, а саме що даним рішенням був встановлений факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом на 13.11.1991 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів від дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа