АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Усика Г.І.

суддів Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 р. у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 р. Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (ДП «Укрвійськбуд») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: війсокова частина НОМЕР_1 про виселення відповідача та усіх залежних від нього осіб з нежитлового приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що на балансі його структурного підрозділу: філії - 135 Домобудівельний комбінат» (135 ДБК) перебуває житловий будинок АДРЕСА_2 . В приміщенні 127 на першому (технічному) поверсі цього в будинку АДРЕСА_2 без реєстрації проживає ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 самоправно зайняв нежилого приміщення, яке він використовує як житлове, позивач просив задовольнити його вимоги .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2015 р. позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 із займаного приміщення № НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Надано відстрочку виконання рішення до 1.04.2016 р.

Справа № 753/13571/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4011/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП МОУ «Укрвійськбкд» судові витрати у розмірі 243,60 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ДП «Укрвійськбуд», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.
Зазначав, що задовольняючи позовні вимоги суд не урахував, що позивач не надав допустимих доказів на підтвердження того, що він титульним володільцем будинку АДРЕСА_2 , а тому має право звернення до суду із зазначеним позовом, а також не надав доказів на підтвердження тог, що оскільки та права звертатися із відповідним позовом.
Вказував, що позивачем не було надано доказів на те, що 135 ДБК є структурним підрозділом ДП «Укрвійськбуд», на балансі якого перебуває будинку АДРЕСА_2 .
Крім того вказував, що неповно з`ясував обставини вселення відповідача в нежитлове приміщення, не допитавши у якості свідка колишнього командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу з 1995 р. по 2007 р. та за вказівкою цього свідка зайняв спірне нежитлове приміщення .
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.
Представники ДП «Укрвійськбуд» та військової частини НОМЕР_1 просили відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом першої інстанції встановлено, що з 2000 р. у приміщенні АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , який з листопада 1995 р. по липень 2007 р. проходив військову службу у Збройних Силах України, та був звільнений зі служби у запас за станом здоров?я внаслідок захворювання, пов?язаного з проходженням військової служби.
Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за місцезнаходженням військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 .
Згідно інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_4 розташоване на технічному поверсі і не має статусу житлового, але фактично використовується відповідачем як житлове.
16.02.2015 р. ОСОБА_1 була направлена письмова вимога про негайне звільнення займаного приміщення № 127, проте відповідач цю вимогу не виконав і продовжує в ньому проживати.
Задовольняючи позовні вимоги ДП «Укрвійськбуд» частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 проживає у приміщенні, яке не є житловим, і без законних підстав на його зайняття.
Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до п. 1.1. Статуту ДП «Укрвійськбуд» засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства оборони України.
Згідно п. 4.1. Статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна за згодою Уповноваженого органу управління (Міністерства оборони України) у випадках передбачених законодавством України.
Підпунктом 6 пункту 6.1. Статуту передбачено право ДП «Укрвійськбуд» створювати на території України та за її межами філії, дочірні підприємства і представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, з можливістю відкриття поточних і розрахункових рахунків, розробляти та затверджувати положення про них, затверджених керівником ДП «Укрвійськбуд».
Доводи апеляційної скарги про те, що ДП «Укрвійськбуд» не надано доказів, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі філії ДП «Укрвійськбуд» - 135 ДБК є безпідставними, оскільки зазначене підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаціного управління Міністерства оборони України від 06.12.2000 р.
Відповідно до ст. 4 ЖК України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України. Не входять до житлового фонду нежилі приміщення в будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Займане ОСОБА_3 приміщення АДРЕСА_5 є нежитловим, відповідач не надав належних та допустимих доказів про надання йому дозволу на його заняття та переобладнання в житлове, а також приміщення та рішення органу виконавчої влади про переведення цього приміщення в категорію житлових та надання йому ордеру на вселення в це житлове приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно з?ясував обставини вселення відповідача в спірне нежитлове приміщення, не опитавши з наведених обставин свідка ОСОБА_2 , є безпідставними.
Тривалість користування спірним нежитловим приміщення та внесення оплати за користування комунальними послугами, як правильно зазначив суд першої інстанції, не породжують у ОСОБА_1 права користування ним як житловим.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення..
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 р. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: