Єдиний унікальний номер 229/3644/15-ц
Номер провадження 2/229/17/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Територіальної громади Дружківського міськвиконкому про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 15 вересня 2015 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Територіальної громади Дружківського міськвиконкому про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що 21 серпня 1999 року помер його батько. ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку, розташованого за адресою: Донецька область м.Дружківка вул. Кірпічна, 74 Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 Він звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок . Позивач просить визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

У судове засідання з"явилась представник позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. С позовними вимогами погодився.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 21 серпня 1999 року помер , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія І-НО № 418457 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на будинок № 74 по вулиці Кірпічна місто Дружківка Донецька область.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Згідно актового запису № 738 від 13 листопаду 1961 року ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 (а.с.18)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Оскільки позивач є сином ОСОБА_3 , то відповідно до ст.1261 ЦК України він має право на спадкування в першу чергу.

ОСОБА_2 05 січня 2000 року звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Нотаріусом державной нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 - на будинок через відсутність належно оформленого правовстанавлюючого документу на цей будинок (а.с. 56 ).

Звертаючись в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивач посилався на те, що нотаріальна контора не видає свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 через те, що право власності на житловий будинок, що належав ОСОБА_3 , не зареєстровано в державній реєстраційній службі України. Вчинити таку реєстрацію державна реєстраційна служба відмовляється через те, що документи, подані для проведення державної реєстрації не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Тому він позбавлений можливості оформити свої спадкові права.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що умови для одержання ОСОБА_2 в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 відсутні, через відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спадковий жилий будинок. Тому він вправі звернутися у суд з позовом про визнання за ним права власності на жилий будинок.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій збудований спірний житловий будинок з господарськими та надвірними побудовами, була виділена ОСОБА_3 рішенням Дружківської міської ради народних депутатів від 17 листопаду 1959 року в постійне користування саме для будівництва індивідуального житлового будинку та надвірних побудов, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 15).

На підставі рішення Дружківської міської ради ради народних депутатів від 17 листопада 1959 року забудовнику ОСОБА_3 17 листопаду 1959 року здійснено відвід земельної ділянки по вул. Кірпічна, 48 (нині 74) м. Дружківка площею 350 кв.м в натурі , що підтверджується відповідним актом від 25 листопада 1959 року (а.с. 17 ).

25 листопада 1959 року забудовник ОСОБА_3 отримав архітектурно-планувальне завдання на проект будівництва нового житлового будинку по вул. Кірпічна,48 (нині 74) та дозвіл на виконання будівельних робіт, а саме, будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними побудовами на присадибній ділянці по вул. Кірпічна, 48 (нині 74) у м.Дружківка.

20 грудня 1959 року між виконавчим комітетом Дружківської міської ради та ОСОБА_3 на підставі рішення Дружківської міської ради народних депутатів від 17 листопада 1959 року про відвід земельної ділянки був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, згідно якого ОСОБА_3 в безстрокове користування надано земельну ділянку площею 350 кв.м по вул. Кірпічна, 48 (нині 74) м. Дружківка, на якій ОСОБА_3 зобовязався збудувати житловий будинок та надвірні господарські споруди.

Тобто, з наданих позивачем доказів встановлено, що спірний житловий будинок зведено спадкодавцем ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка з 20 грудня 1959 року перебувала в його безстроковому користуванні, тобто перебувала в його користуванні на законних підставах. Забудовник ОСОБА_3 мав акт відведення земельної ділянки в натурі під забудову та мав дозвіл на забудову.

Фактично збудувавши житловий будинок з надвірними побудовами до 05 серпня 1992 року, ОСОБА_3 в експлуатацію їх не прийняв і право власності на них своєчасно не оформив, що перешкоджає позивачу оформити право власності на цей житловий будинок в порядку спадкування.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Законів від 20.11.2012 р. № 5496-VI та від 13.01.2015 року № 92-VIII, Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), який діяв до 24 квітня 2015 року, та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 547/26992), житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають.

Згідно пункту 3.1.Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Такий технічний паспорт позивачем суду надано. Він виготовлений на підставі технічної інвентаризації за станом на 27 травня 2009 року (а.с. 12-13).

Згідно Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність», які діяли до набрання чинності з 01 січня 2004 року Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, тобто на час закінчення в 1992 році будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ні Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, ні Закон УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність» виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не пов'язували.

Враховуючи, що спірний житловий будинок був побудований ОСОБА_3, який помер 21 серпня 1999 року, на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, в теперішній час, як такий, що збудований до 05 серпня 1992 року, не підлягає прийняттю в експлуатацію, технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, наявні правові підстави для визнання права власності на цей будинок за спадкоємцем ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом на підставі ст. 1261 ЦК України.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а саме, визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 21 серпня 1999 року, права власності на житловий будинок літ. "А-1", загальною площею 47,9 кв.м., погреб літ. "а1", прибудову літ. "а2-1,а-1", літню кухню літ. "Б", тамбур літ. "б", душ літ. "Е", вбиральня літ. "Ж", огорожа " 1 , розташовані за адресою: вул. Кірпічна, 74 місто Дружківка Донецької області.

На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 182,331,376,1218 ,1221ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_2 до Територіальної громади Дружківського міськвиконкому про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 21 серпня 1999 року, права власності на житловий будинок літ. "А-1", загальною площею 47,9 кв.м., погреб літ. "а1", прибудову літ. "а2-1, а-1", літню кухню літ. "Б", тамбур літ. "б", душ літ. "Е", вбиральня літ. "Ж", огорожа " 1 , розташовані за адресою: вул. Кірпічна, 74 місто Дружківка Донецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар