Справа № 381/5605/13-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/5004/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 13.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Лівінського С.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2008 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину житлового будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастів Київської області з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 21 135 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1980 року ОСОБА_5, який був чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3, отримав у спадок 1/2 частину житлового будинку по вул. Капітана Строкова, 33 у м. Фастів Київської області. Інша 1/2 частина зазначеного будинку належала на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Позивач із чоловіком почали робити «подушку» під фундамент для прибудови. Після смерті в 1984 році ОСОБА_5 належну йому 1/2 частину спірного будинку в рівних частинах по 1/6 частині кожному успадкували позивачі та батько померлого - ОСОБА_9, який в свою чергу 09 липня 1991 року подарував її ОСОБА_4 Після смерті чоловіка ОСОБА_2 01 листопада 1984 року побудувала стіни прибудови з ракушняка, обклала їх цеглою, а до березня 1985 року облаштувала над будинком новий дах. Спадкове майно у вигляді вказаного будинку на даний час не існує, а новозбудований будинок не є спадковою масою. ОСОБА_4 в спірному будинку ніколи не проживала, в його перебудові та переобладнанні ніякої участі не приймала, приміщень, які прийняв у спадок батько відповідача ОСОБА_9 на даний час не існує, а в грошовому виразі частка успадкованого ОСОБА_9 майна станом на день смерті ОСОБА_5 є незначною.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають, що вони знесли успадкований старий будинок і на його місці побудували новий будинок, який не був предметом спадкування після смерті ОСОБА_5 Після укладення договору дарування ОСОБА_4 не несла жодних витрат на його утримання, ніколи не проживала на території будинковолодіння, питання про вселення не ставила та з вимогою виділити їй в натурі частину спільного майна не зверталася. Станом на 05 липня 2016 року стороною позивача внесено на депозитний рахунок суду 110 135 грн. на відшкодування вартості частки ОСОБА_4 у їх спільному майні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 від 14 серпня 1980 року ОСОБА_5 належала 1/2 частина жилого будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастові.

Інша 1/2 частина будинку за зазначеною адресою належала ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською державною нотаріальною конторою 14 лютого 1986 року.

22 вересня 1984 року ОСОБА_5 помер. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли дружина ОСОБА_11, син ОСОБА_3 та батько ОСОБА_9

14 травня 1985 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 по 1/3 частині кожний на 1/2 частину будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастові (тобто по 1/6 частині від всього будинку кожний).

29 червня 1991 року свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину спірної 1/2 частини (тобто на 1/6 частину від всього будинку) отримав батько спадкодавця ОСОБА_5

09 липня 1991 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_4 1/6 частину жилого будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастові Київської області, що підтверджується договором дарування.

Рішенням виконкому Фастівської міської ради № 230/3 від 24 грудня 2002 року, з внесеними згідно рішення виконкому Фастівської міської ради № 115/1 від 18 червня 2010 року змінами, в звязку з руйнуванням погашено право власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 1/2 частину будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що добудови, здійснені під час режиму спільної часткової власності не породжують право власності будь-кого одного із співвласників, а є спільним майном. Оформлення правовстановлюючих документів на такі прибудови проведено не було, оскільки прийнята в експлуатацію виконавчим органом міської ради прибудова не була. ОСОБА_4 не має іншого житла на праві власності, а тому припинення її права власності на частину будинку завдасть їй значної шкоди. Позивачем також не надано суду доказів на підтвердження того, що спільне володіння і користування житловим будинком між сторонами є неможливим, а частка відповідача у праві власності на житловий будинок не може бути виділена в натурі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 368 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі являлися співвласниками житлового будинку № 31 по вул. Строкова в м. Фастові на підставі свідоцтв про право на спадщину та підставі договору дарування.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі зазначають про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знесли глинобетонний будинок та побудували на його місці новий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівського міськвиконкому від 08 грудня 1980 року надано дозвіл ОСОБА_5 на перебудову веранди та кімнати у будинку розміром 6,0*8,0 кв. м. Позивач ОСОБА_2 зазначає, що після смерті ОСОБА_5 вона побудувала стіни прибудови з ракушняка, обклала їх цеглою, а до березня 1985 року облаштувала над будинком новий дах. Таким чином, позивачем здійснено перебудову житлового будинку.

Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла на момент перебудови житлового будинку) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Переобладнання житлового будинку відбулося без згоди ОСОБА_4, яка є співвласником нерухомого майна на підставі договору дарування, а також без згоди попереднього власника цієї частини будинку ОСОБА_9

Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що розмір частки позивачів є більшим від розміру частки відповідача.

Заявляючи позовну вимогу про припинення права на частку у спільному будинку, позивачі зазначають, що частка ОСОБА_4 у будинку є незначною і не може бути виділена в натурі. Однак, з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є власниками будинку і їх частки в ньому є рівними, а саме по 1/3 частині будинку належить кожному з співвласників, а тому посилання позивачів на незначну частку у власності ОСОБА_4 не заслуговують на увагу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також вказують про те, що виділення частки в натурі відповідачу є неможливим. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини позивачі суду не надали, як і не підтвердженим є посилання позивачів на неможливість спільного володіння і користування будинком.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як вбачається з довідки Фастівського БТІ ОСОБА_4 не має іншого житла, а тому припинення її права на частку у спільному майні завдасть їй істотної шкоди.

В апеляційній скарзі позивачі вказують на те, що після укладення договору дарування ОСОБА_4 не несла жодних витрат на його утримання, ніколи не проживала на території будинковолодіння, питання про вселення не ставила та з вимогою виділити їй в натурі частину спільного майна не зверталася. Однак, зазначені обставини не є підставою для припинення права особи на частку у спільному майні в розумінні ст. 365 ЦК України, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В апеляційній скарзі апелянти зазначають, що станом на 05 липня 2016 року стороною позивача внесено на депозитний рахунок суду 110 135 грн. на відшкодування вартості частки ОСОБА_4 у їх спільному майні.

Проте, доводи апелянта в цій частині не можуть бути прийняті до уваги у звязку з відсутністю підстав для припинення права відповідача на частку у спільній власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав до задоволення позову. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Лівінський С.В.

ОСОБА_12