Справа № 703/4248/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2016 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Покотиленко І.В.,

за участю представника

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір, згідно з умовами якого банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до лютого 2012 року, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 5600 грн.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобовязання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту перед банком відповідно до розрахунку станом на 22 липня 2015 року складає 5592 грн. 43 коп.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним і чином.

Згідно умов п.п. 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену і частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Отже, датою лютий 2012 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 29 лютого 2008 року та припинення зобов'язань в цілому.

Так, отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відповідно до п.4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з умовами кредитного договору б/н від 29 лютого 2008 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору визначені сторонами та зміст зазначених правових обґрунтувань, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредит), зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Виходячи з наведеного, банк вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22 липня 2012 року по 22 липня 2015 року у розмірі 6 090 грн. 11 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказав, що дійсно 29 лютого 2008 року йому був відкритий картковий рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк" та видана кредитна картка з лімітом кредитування 5600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії картки закінчувався у лютому 2012 року.

За період з відкриття картки ним було погашено по кредиту та відсоткам близько 5 000 грн. Останній раз він вніс 135 грн. в рахунок погашення кредиту 31 травня 2011 року. Термін непереборного кредитного ліміту закінчився в лютому місяці 2012 року разом з терміном дії картки. Більше він ніяких карток не отримував і грошових коштів від банку не отримував.

З часу початку непогашення кредиту, червень 2011 року, і до дня звернення до суду ПАТ КБ «Приватбанк» ніяких повідомлень ні в усному, ні в письмовому вигляді йому не надсилав, претензій не виставляв. Лише в липні 2015 року банк звернувся до нього із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом та штрафних санкцій на загальну суму 20 899 грн. 85 коп., з яких заборгованість по кредиту 5592 грн. 43 коп., відсотки та штрафні санкції 15 307 грн. 42 коп. В ході розгляду справи банк уточнив свої вимоги та просить стягнути з нього на свою користь суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом, за період з 22 липня 2012 року по 22 липня 2015 року у розмірі 6090 грн. 11 коп.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивач пропустив строки позовної давності по даній справі. Якщо врахувати останній платіж, який ним був здійснено 31 травня 2011 року та строк дії кредитної картки (лютий 2012 року), то термін загальної позовної давності закінчився більш ніж три роки тому.

Тому, відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості та відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит із початковим кредитним лімітом на суму 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до п.п.3.1.1. та 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Строк дії картки, виданої 29 лютого 2008 року ОСОБА_2, як це зазначено на лицьовій стороні картки закінчився в лютому 2012 року (фотокопія картки, оригінал якої знаходиться у відповідача, приєднана до матеріалів справи).

Дійсно, ОСОБА_2 не виконав своїх зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка на день закінчення строку дії кредитної картки (лютий місяць 2012 року) не була погашена. Останній платіж на погашення заборгованості по кредиту внесений ОСОБА_2 31 травня 2011 року в розмірі 135 грн., що фактично не заперечував представник позивача.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 28 липня 2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно правового висновку Верховного суду України у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 22 жовтня 2014 року у справі 6-127цс14), за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, який визначений до лютого 2012 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 після закінчення строку дії договору (лютий 2012 року) нової платіжної картки і грошових коштів від банку не отримував.

З урахуванням того, що строк позовної давності сплив в лютому 2015 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» предявив позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості тільки у липні 2015 року, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи відсутні докази стосовно вчинення ОСОБА_2 дій про визнання боргу або іншого обов'язку.

На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 264, 267, 526, 559, 598 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк