Справа № 362/5748/14-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/1556/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 16.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь», товариство з обмеженою відповідальністю «Ратушенко», товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора», іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», про визнання договору оренди недійсним та повернення безпідставно набутого майна,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за надання послуг по оренді нежитлового приміщення в сумі 42 500 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 1 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого позивач передала відповідачу у строкове платне користування нежиле приміщення кафе «Казка» загальною площею 41,2 кв.м, що знаходиться по вул. Грушевського, 17-а у м. Васильків Київської області. Проте в порушення умов цього договору відповідач в період з липня 2014 року по листопад 2014 року не сплачувала орендну плату, а тому у неї виникла заборгованість в сумі 42 500 грн. Оскільки відповідач відмовилася сплатити вказану суму в добровільному порядку, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що для ведення підприємницької діяльності у приміщенні кафе «Казка» вона уклала з ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Торгова фірма «Рудь», ТОВ «Ратушенко», ТОВ «Сандора», ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» договори оренди торгівельного обладнання на загальною вартістю 90 439,32 грн. 1 липня 2014 року вона зустрілась з ОСОБА_5, який діяв від імені своєї доньки ОСОБА_3, та бажаючи швидше розпочати підприємницьку діяльність, підписала у запропонованому варіанті два примірника договору оренди нежитлового приміщення та акт прийому-передачі цього обєкту, після чого отримала ключі. ОСОБА_3М особисто вона ніколи не бачила та особисто з нею не спілкувалась, обставини підписання зазначених документів договору їй не відомі.

В подальшому представниками третіх осіб було завезене та змонтоване необхідне торгівельне обладнання, однак розпочати підприємницьку діяльністю ФОП ОСОБА_2 не вдалося, оскільки її було введено в оману щодо наявності необхідних дозвільних документів на використання орендованого приміщення як обєкта громадського харчування, про що повідомили спеціалісти Васильківської міжрайонної СЕС. Вивезти орендоване обладнання ФОП ОСОБА_2 не змогла, оскільки цьому їй перешкоджала адміністрацію та охорона готелю, які перекрили їй доступ до приміщення кафе «Казка».

Позивач вважає, договір оренди нежитлового приміщення від 1 липня 2014 року має бути визнаний недійсним, адже він укладений з порушенням встановлених чинним законодавством вимог щодо порядку здійснення двохстороннього правочину, обставини підписання договору не дають можливості встановити вільний характер волевиявлення з боку орендодавця та відповідність його внутрішній волі та правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а надане приміщення на момент укладення договору не було придатним для використання згідно умов договору. При цьому, так як майно, яке утримується ОСОБА_3 у приміщенні кафе «Казка» є безпідставно набутим майном, воно підлягає поверненню користувачу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті орендної плати згідно договору оренди нежитлового приміщення від 1 липня 2014 року в сумі 42 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення її зустрічних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що укладення спірного договору оренди не було спрямоване на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки нежитлове приміщення було не придатним для використання за цільовим призначенням. Крім, того внаслідок протиправних дій позивача, вона не має можливості задовольнити вимоги третіх осіб та повернути їм орендоване обладнання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 1 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого позивач передала відповідачу у строкове платне користування нежиле приміщення кафе «Казка» загальною площею 41,2 кв.м по вул. Грушевського, 17-а у м. Васильків Київської області, яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 листопада 2013 року.

Пунктом 3.1 договору передбачено що термін дії цього договору визначається з часу його підписання строком на 12 місяців, тобто до 30 червня 2015 року.

Згідно із п. 5.2. договору, загальний розмір орендної плати за один місяць становить 8500 грн. за всю орендовану площу без ПДВ. За наступні місяці користування орендованим приміщенням орендар сплачує орендну плату з урахуванням її коригування на індекс інфляції, за бажанням орендодавця.

За п. 5.3 договору, орендна плата перераховується орендарем, незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря, щомісячно наперед, не пізніше 5 числа поточного місяця, на рахунок орендодавця або готівкою.

На виконання зазначеного договору між сторонами складений та підписаний акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 1 липня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. (ст. 762 ЦК України).

Оскільки відповідач в порушення обумовлених умов договору та вимог закону не сплачувала орендну плату в період з липня 2014 року по листопад 2014 року і в неї утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 42 500 грн., то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача та задовольнив її вимоги шляхом стягнення з відповідача указаної суми.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно даних матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 ознайомилася з усіма істотними та іншими умовами договору й підписала кожну його сторінку, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що є притаманні договорам оренди в розумінні п. 2 ст. 628 ЦК України.

Із акту приймання-передачі від 1 липня 2014 року вбачається, що орендодавець - ОСОБА_3 на виконання договору оренди нежитлового приміщення передала, а ФОП ОСОБА_2 прийняла займане під оренду приміщення. Передане приміщення знаходиться у придатному для використання за призначенням стані, а також з працюючим водопостачанням, електропостачанням та теплопостачаючим обладнанням. Ніяких претензій один до одного, щодо зданих-прийнятих приміщень у сторін не було.

В порушення вимог процесуального закону, доказів того, що оспорюваний договір оренди на момент його укладання не було підписано орендодавцем або що вона не мала наміру на його укладення суду надано не було, як і не надано доказів неможливості використання нежитлового приміщення кафе «Казка» як обєкта громадського харчування.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_2 не доведено обставини, на які вона посилається у зустрічному позові, і які відповідно до закону могли б бути підставою для визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ФОП ОСОБА_2 посилалася на норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, зазначала, що у нежитловому приміщенні кафе «Казка», яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського, 17-а залишилося належне третім особам майно, яке відповідач не повертає.

З матеріалів справи вбачається, що за договором позики від 29 квітня 2014 року № 376/1 ТОВ «Торгова фірма «Рудь» зобовязується передати ФОП ОСОБА_2, а користувач прийняти від позикодавця у тимчасове безоплатне користування холодильне устаткування та супутні предмети до нього. Найменування речей, їх модель, кількість та вартість вказані в акті прийому-передачі, який є додатком № 1 до цього договору і є невідємною його частиною.

За договором суборенди від 4 липня 2014 року № 18942-5484 ТОВ «Ратушенко» передав в суборенду, а ФОП ОСОБА_2Л прийняла у строкове платне користування торгово-рекламне обладнання та зобовязується сплачувати орендну плату за майно згідно з переліком, який зазначене в договорі, місцезнаходження майна: Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського, 17-а, кафе «Казка».

Відповідно до додаткової угоди до договору поставки від 19 травня 2014 року № 6004/2014 ТОВ «Сандора» передає ФОП ОСОБА_2Л в платне користування (оренду) холодильне та інше торгове обладнання для розміщення в ньому соків, напоїв та чіпсів, що виробляються та/або реалізуються ТОВ «Сандора». Згідно акту прийому-передачі обладнання, адреса торгової точки визначена: Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського, 22.

За договором суборенди від 24 липня 2014 року № 36 ФОП ОСОБА_4 зобовязується надати ФОП ОСОБА_2 за плату у тимчасове користування кавові автомати, які належать ТОВ «Нестле Україна» для приготування кави та гарячих напоїв, адреса установки: Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського, 17 магазин «Варенична».

Також, згідно договору оренди охолоджувача від 18 серпня 2014 року № 3589916, ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» надали ФОП ОСОБА_2 охолоджувач для охолодження і продажу напоїв з товарним знаком компанії Кока-Кола, адреса доставки: Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського 17-а.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положеннями ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції на основі повного і всебічного зясовання обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, вірно не взяв до уваги доводи ФОП ОСОБА_2 про те, що вона зверталась до органів внутрішніх справ із заявою про порушення кримінального провадження по факту незаконного заволодіння майном, яке було встановлено в нежитловому приміщенні кафе «Казка», оскільки із протоколів, пояснень, висновку по матеріалам перевірки заяв та повідомлень від ОСОБА_2 відносно неправомірних дій ОСОБА_3 не значиться, а стосується питань щодо повернення майна згідно іншого договору оренди торгівельного павільйону.

Згідно акту про ухилення орендаря передати орендодавцю приміщення та примусове входження в дане орендоване приміщення від 15 липня 2015 року, який складено в присутності представника орендодавця - ОСОБА_6М, дільничого інспектора Васильківського МВ ГУМВС України ОСОБА_7, депутата Васильківської міської ради ОСОБА_8Г та інших громадян встановлено, що будь-якого майна, що належить ФОП ОСОБА_2 або будь якого-майна, що належить будь яким третім особам в приміщенні не виявлено.

Крім того, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що за інформацією, що міститься в долучених договорах, спірне торговельне обладнання встановлювалось на інших об'єктах нерухомості, які орендувались ФОП ОСОБА_2

Отже, докази та обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.А. Поліщук

ОСОБА_9