Справа № 456/3517/15 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/4628/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського Акціонерного Банку» 27755 (двадцять сім тисяч сімсот пятдесят пять) грн. 88 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнуто зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в доход держави 380 (триста вісімдесят) грн. 50 коп. судового збору./

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить таке скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є необґрунтованим і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Мотивує тим, що на момент розгляду справи ним було повністю погашено тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та комісію по РО. В долученому до позовної заяви розрахунку не наведено нормативного обґрунтування розрахунку, натомість зазначено лише кінцеві суми. Як вважає апелянт, не враховано те, що умова кредитного договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді пені може бути визнана недійсною у разі порушення передбачених ст.3 ЦК України принципів справедливості, добросовісності та розумності. В рішенні не описано факт уточнення позовних вимог до суми 27755 грн. 88 коп. Вказує і на сплив позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії кредитного договору від 23 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 16 000 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 3 % від суми кредиту. Сторони погодили термін повернення боргу не пізніше 23 грудня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умов кредитного договору не виконував належним чином, не погашав такий згідно графіку платежів, термін виконання договору закінчився 23.12.2014 року та загальна сума заборгованості відповідача станом на 03.02.2016 року становить не 38 053, 33 грн., а 27755,88 грн., а тому така підлягає стягненню відповідно до уточнених вимог та погашених платежів. Окрім того, зазначив про те, що позивачем строк позовної давності не пропущений, враховуючи подання позову 5 серпня 2015 року та закінчення строку договору 23.12.2014 року.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може в частині визначення суми заборгованості, оскільки суд не звернув увагу на те, що на момент подачі позову, станом на 13.08.2015 року, існувала заборгованість, а тому з часу прострочення платежів з 23.09.2013 року банк почав нараховувати плату за пропуск платежів (пеню), та заборгованість після сплати апелянтом 04.09.2015 року утворилась саме з пені, тому вимога щодо стягнення пені обмежується 12 місяцями в межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, поданого станом на 06.08.2015 року, така становить 38053,33 грн., в т.ч. : 6153,46 грн. по кредиту, 0,20 грн. по відсотках , 5820,18 грн. по комісії за РО та 26079,49 грн. плати за прострочення платежів. Саме плата за прострочення платежів є значною сумою боргу, оскільки допущене боржником прострочення виникло з 23.09.2013 року /а.с.15-16/, та з цього часу вона нараховувалась.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Крім того, згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, окрім того аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як видно з п.4.2 кредитного договору , укладеного між сторонами, за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов»язань, передбачених п.3.3 Загальної частини Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника (Відповідача) додатково сплатити штраф у розмірі 25 % від суми кредиту.

Згідно з п.4.3 Кредитного договору у випадку прострочення Позичальником (відповідачем) виконання грошових зобов»язань банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань, строк виконання яких настав, і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт /360», зазначено у п.10 Спеціальної частини Договору.

Як видно з матеріалів справи, боржником сплачено виниклу заборгованість по кредиту та по комісії - 6153,46 грн. та 5820,18 грн. лише 04.09.2015 року /а.с.47/, тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що кредит ним повністю сплачений та банк невірно нараховував заборгованість. Станом на час подання позову - 13.08.2015 року борг сплачено не було, тому банком правомірно на час подання позову нараховувалась плата за пропуск платежів.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру стягуваної суми, яку обмежити останніми 12 місяцями перед зверненням банку до суду - з 13.08.2014 р. по 13.08.2015 року в розмірі 12913, 20 грн. в межах однорічного строку спеціальної позовної давності та в межах строку загальної позовної давності (три роки) пов`язаної з закінченням договору - 23.12.2014 року.

Колегія суддів не бере до уваги нарахування банком прострочення платежів, зазначених в уточненій позовній заяві /а.с.59/ та розрахунку /а.с.64/ в розмірі 27755,88 грн., оскільки зазначена сума складається як з прострочених платежів поза межами однорічного строку позовної давності, так і тих, які нараховувались після повної сплати 04.09.2015 року боргу боржником, а отже до стягнення не підлягає.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Враховуючи наведене рішення суду слід змінити в частині стягуваної суми боргу,оскільки у цій частині неповно з»ясовані обставини у справі.

Керуючись ч.1 ст.309, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 травня 2016 року змінитив частині визначення стягуваної суми в розмірі 27755 грн. 88 коп. та визначити стягувану суму в розмірі 12.913 грн. 20 коп. , стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського Акціонерного Банку» зазначену суму - 12.913.20 грн. заборгованості за кредитним договором ВL- КГ 100090078 від 23 грудня 2011 року. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3