У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року недійсним,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника позивачки-Філіпової Н.П., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартириАДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідченого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної кантори ОСОБА_13. 20 листопада 2007 року за №3-1244.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13., ОСОБА_9, ОСОБА_10, які в судовому засіданні пояснили, що на протязі 2007 року бачили ОСОБА_4, яка вела себе адекватно та жодних сумнівів щодо її психічного здоров'я у них не виникало.

За життя ОСОБА_4 не встановлювався діагноз щодо наявності у неї психічного розладу, передбаченого Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, а отже у відповідності до ст. 3 ЗУ "Про психіатричну допомогу" її належний психіатричний стан презюмується.

Звертає увагу, що акт додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 жовтня 2015 року №907 є недостовірним, необґрунтованим та не може бути належним доказом у справі.

В порушення п. 34 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи у мотивувальній частині вказаного акту не зазначено конкретних симптомів порушень психіатричного характеру та ступінь їх прояву у ОСОБА_4

Крім того, у ОСОБА_4 за життя не було діагностовано симптомів порушення пам'яті, мислення, сприйняття, інтелекту та афективності, а тому поставлення експертами діагнозу - психічні та поведінкові порушення психіатричного характеру є необґрунтованим.

Що стосується діагностованої невропатологом у ОСОБА_4 судинної деменції, то відповідно до Акту експертизи від 18.09.2014 року ніде не вказано, що хвора була оглянута лікарем-психіатром, найімовірніше наявність психічних порушень було діагностовано невропатологами.

Також, зазначає, що згідно епікризу №9167 у ОСОБА_4 діагностовано ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, аорто кардіосклероз, склеротична АГ, ДЕП, невралгія ІІ гілки трійничного нерва ліворуч, судинна деменція.

Однак, у виписці з історії хвороби та епікризі зазначено, що після проведення лікування загальний стан покращився, зменшилась інтенсивність головного болю, рідше відмічається запаморочення та головокружіння, що свідчить про відсутність на момент проходження лікування у ОСОБА_4 слабоумства (судинної деменції).

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору купівлі-продажу 20 листопада 2007 року ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що є підставою для визнання його недійсним та відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_4 (на підставі дублікату свідоцтва про право власності віл 16.10.2000р.) та ОСОБА_1 (на підставі рішення Рівненського міського суду від 21.10.2005року).

20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу належної останній 1/2 частини квартири, право власності на яку покупець у встановленому порядку не зареєструвала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_3 - син померлої ОСОБА_4 після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 від 19 січня 2014 року і здійснив державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 року, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

В ході розгляду справи судом першої інстанції була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, виконання якої доручено КЗ Рівненської обласної ради "Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення".

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 279/14 зробити експертний висновок про те, чи розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх наслідки ОСОБА_4 на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року між нею та ОСОБА_1 не вбачається можливим.

Через виникнення сумніву у правильності таких висновків, 4 грудня 2014 року судом призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза, виконання якої доручено експертам Київського міському центру судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судового психіатричного експерта № 907 від 23.10.2015 року ОСОБА_4 на момент укладення договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року страждала стійким психічним розладом у вигляді судинної деменції і за своїм психічним станом тоді вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Допита в судом першої інстанції свідок ОСОБА_10, яка з 2006 року була доглядальнецею ОСОБА_4, а тому найчастіше з усіх свідків спілкувалася з нею та найкраще обізнана із її станом здоров'я на момент укладення оспорюваного правочину, пояснила, що у 2007 році бабуся чула погано, бачила лише на одне око, ні читати, ні писати не могла, з 2006 року близько двох років нікого не впізнавала.

За наведеного, суд першої інстанції повно і всебічно перевірив доводи сторін і надані ними докази щодо обставин укладення правочину, дав належну оцінку доказам в їх сукупності, зокрема висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, показанням свідків і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував покази свідків ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13., ОСОБА_9, ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені свідки зустрічались із ОСОБА_4 дуже рідко, а деякі з них взагалі лише один раз.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неналежності висновку експерта № 907 від 23.10.2015 року, оскільки експертиза проведена з дотриманням процесуального порядку особами, що мають спеціальні знання для вирішення поставлених перед ними питань і достатній стаж експертної роботи, а тому достовірність висновків даної експертизи сумнівів у суду не викликає.

Крім того, у відповідності до вимог п. 34 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2001 року № 397 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2002 року за № 219/6507, у мотивувальній частині висновку експертом вказано обґрунтовані пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи.

Також, не може свідчити про усвідомлення ОСОБА_4 значення своїх дій під час укладення договору купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року той факт, що за життя вона не оглядалась лікарями-психіатрами і діагноз щодо наявності у неї психічного розладу не встановлювався.

Враховуючи викладене, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 314,315,317,319,323-325 ЦПК Ураїни, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.