АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Пономарь З.М.

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму в розмірі 6105,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1977,78 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права..

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 22 грудня 2014 року о 17 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Деу Ланос», д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, де на перехресті з вул. Шмідта при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який рухався назустріч. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України та спричинив матеріальний збиток позивачу.

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується Полісом № АІ/2995003.

19 січня 2015 року, позивач звернувся до страхової компанії «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування у межах страхової суми.

ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_4 в сумі 20 004,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1745 від 03.08.2015 року.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця про визначення вартості матеріального збитку № 2965 від 29 червня 2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2, складає 26 110,25 грн.

З метою визначення розміру матеріального збитку, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» замовлено проведення автотоварознавчої експертизи, за результатами якої отримано звіт № 46/59.07.15 про визначення вартості відновлюваного ремонту з врахуванням зносу автомобіля НОМЕР_2, який становить 22 108,34 грн.

Оцінена шкода була зменшена на суму податку на додану вартість, оскільки позивачем не було надано страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про стягнення з компанії недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 6105,30 грн. та пені в розмірі 2912,27 грн. є безпідставними, зазначивши, що страховою компанією фактично виконані вимоги щодо сплати страхового відшкодування. Одночасно, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_5 різницю між матеріальним збитком, завданим власникові автомобіля НОМЕР_2, який складає 26 110,25 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі 6 105,30 грн.. Щодо позовних вимог в частині витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що представник позивача ОСОБА_8 у судових засіданнях не приймав участі, а кількість часу, витраченого на представництво інтересів позивача в суді, становить, 1 годину.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З огляду на зазначені норми матеріального права та докази, надані позивачкою в обгрунтування своїх вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст.. 1192 ЦК та не прийняв до уваги докази, які підтверджують реальну вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, в обгрунтування розміру спричиненої шкоди позивачкою надано акт № 071 виконаних робіт на автомобіль НОМЕР_2 від 24 березня 2015 р., відповідно до якого вартість виконаних робіт становить 32215 грн., сума зазначена без урахування ПДВ (а.с.31) та квитанції про оплату виконаних робіт на суму 38658 грн. в т.ч. ПДВ 6443,01 грн. (а.с.32). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ № НОМЕР_3 від 01.11.2010 р. ФОП ОСОБА_9 зареєстрована, як платник ПДВ (а.с.33).

Висновок № 2965 від 29.06.2015 р., акт виконаних робіт, квитанції про їх оплату, копія свідоцтва ПДУВ ОСОБА_9 позивачкою направлено на адресу страхової компанії 02.06.2015 р., що підтверджується описом поштового вкладення та поштовим повідомленням про отримання (а.с.141, 142).

Позивач звернувся до страхової компанії «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування у межах страхової суми 19 січня 2015 року.

Відповідно до страхового акту № 135-15 (а.с.106), який надано ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» ліміт відповідальності страховика за шкоду майну становить 50000 грн.

В межах ліміту відповідальності ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплати здійснено не було. Докази спричиненої шкоди, що надані позивачкою, страхова компанія до уваги не прийняла та здійснила відшкодування на підставі замовленого самою страховою компанією, звіту 46/59.07.15, про визначення вартості відновлюваного ремонту з врахуванням зносу автомобіля НОМЕР_2, який становить 22 108,34 грн.

Вказаний звіт складався без огляду транспортного засобу, що є порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (п.5.1.).

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, вони не були досліджені та їм не надавалась правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що звіт, що складений з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який було зроблено після ремонту транспортного засобу не може бути прийнятий як доказ розміру матеріального збитку та є намаганням страхової компанії штучно зменшити розмір відшкодування та уникнути відповідальності за несвоєчасну виплату останнього. Страховою компанією а ні під час вирішення питання щодо розміру виплати, а ні в суді першої інстанції не спростований висновок експертного дослідження автотоварознавця про визначення вартості матеріального збитку № 2965 від 29 червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що страховою компанією було безпідставно відмовлено у виплаті відшкодування в повному обсязі, що є підставою як для достягнення суми, так і стягнення штрафних санкцій (пені) в розмірі 2912,27 грн., з урахуванням того, що страхова компанія повинна була здійснити виплату 19.04.2015 р. Частково відшкодування в розмірі 20004 грн. 95 коп. перераховане 03.08.2015 р.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає таку відмову обґрунтованою, крім того, правова допомога здійснювалася представником на підставі доручення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відшкодування із страхової компанії, стягнення з ОСОБА_5 6105,30 грн. та 1977,78 грн. (судові витрати) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення із ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 6105,30 грн., пені 2912,27 грн.; стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальних збитків 12547,75 грн., витрат на проведення експертизи 1000 грн.; стягнення на користь ОСОБА_4 пропорційно до задоволених позовних вимог судових витрати з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» - 358,33 грн. та з ОСОБА_5 - 537,5 грн. В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відшкодування із страхової компанії, стягнення з ОСОБА_5 6105,30 грн. та 1977,78 грн. (судові витрати) скасувати.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 6105,30 грн., пеню в розмірі 2912,27 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальних збитків - 12547,75 грн., витрати на проведення експертизи 1000 грн.; стягнути на користь ОСОБА_4 пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - 358,33 грн. та ОСОБА_5 537,5 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: