АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №643/111/16-ц Головуючий суддя І інстанції Малихін О. Р.
Провадження № 22-ц/790/5801/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Інші справи позовного провадження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Малінської С.М.,

суддів : Швецової Л.А., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Муц Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 7150, 78 грн. та судових витрат у розмірі 1218, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості зазначив, що в травні 2015 року за заявою відповідачки їй був наданий статус безробітної і призначена допомога по безробіттю строком на 360 календарних днів. До жовтня 2015 року відповідачці було нараховане та виплачено вказану суму. Але, в подальшому було встановлено, що відповідачка була звільнена з роботи лише 16.07.2015 року і отримала до цієї дати заробітну плату, про що вона центр зайнятості не повідомила, а надала такі відомості лише в кінці вересня 2015 року.

Оскільки відповідачка надала в центр зайнятості недостовірні відомості, то виплачена їй сума підлягає стягненню з неї на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 7 150, 78 грн. і судовий збір у сумі 1 218, 00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на п. 31 підпункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 310 ЦПК України просить заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року скасувати, закрити провадження у справі цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 36, 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № НОМЕР_1.

За її особистою заявою від 07.05.2015 року наказом директора Харківського міського центру зайнятості їй був наданий статус безробітної з призначенням допомоги по безробіттю застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307 строком на 360 календарних днів з 14.05.2015 року по 07.05.2016 року.

Але 07.10.2015 року ОСОБА_1 була припинена реєстрація безробітного та виплата допомоги по безробіттю у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації відповідно до абз. 19 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013.

Згідно з п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13.02.2009, Постановою правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних , які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення,що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітної.

Відповідно до п. 5 Порядку № 60/62 Харківським міським центром зайнятості проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення ОСОБА_1

Розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 займала посаду концертмейстера з класу вокалу підрозділу Балетна трупа у ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» з 15.08.2012 року та згідно з наказом від 30.04.2015 року № 56к була звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КзпП України) 30.04.2015 року.

Згідно з наказом від 13.07.2015 року № 93/к «Про внесення змін до наказу № 56к від 30.04.2015 «Про звільнення» дата звільнення ОСОБА_1 була перенесена на 16.07.2015.

На час вимушеного прогулу ОСОБА_1 звернулася до Харківського міського центру зайнятості та набула статус безробітної з 07.05.2015 з призначенням допомоги по безробіттю з 14.05.2015 по 07.05.2016.

За період з 01.05.2015 по 16.07.2015 підприємством було проведено остаточний розрахунок.

23.07.2015 року ОСОБА_1 отримала рекомендованим листом з повідомленням від ДП «ХНАТОБ ім. Лисенка» копію наказу від 13.07.2015 № 93/к щодо перенесення дати звільнення на 16.07.2015 р. Але провідному фахівцю відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ надала копію цього наказу тільки у вересні 2015 року.

У період з 24.07.2015 по 06.10.2015 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 7150, 78 грн.

За результатами розслідування був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 945-ПФУ/СБ від 07.10.2015, який разом з копією наказу директора ХМЦЗ про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю № 1553 від 30.10.2015 та листом-претензією від 30.10.2015 був направлений рекомендованим листом з повідомленням на адресу ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на п. 31 підпункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» є безпідставними, оскільки постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при застосуванні судами загальної юрисдикції норм права мають лише рекомендаційний характер.

Поряд із цим слід зазначити, що колегією суддів судової палати в адміністративних справах і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді спору з аналогічних правовідносин 22 вересня 2015 року було винесено постанову по справі № 21-2209а15, в якій Верховний Суд України дійшов висновку про те, що отримавши кошти особанабула право власності на них, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття права власності на виплачені грошові кошти та стягнення цієї суми, як з недобросовісного набувача, тоцей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому Верховний Суд України виходив з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Зазначена вище правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 21-2209а15 від 22 вересня 2015 року, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Таким чином, даний спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишає рішення без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :