Справа № 758/9594/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в особі представника звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачкою 18.02.2012 р. було укладено договір позики, згідно якого остання отримала грошові кошти у розмірі 200 000 гривень, строком до грудня 2014 року.

Вказує, що отримання відповідачкою коштів підтверджується письмовою розпискою від 18.02.2012 року, написаною відповідачкою ОСОБА_2 власноруч, в якій вона підтвердила, що взяла у борг грошові кошти в сумі 200 000 грн., гарантуючи їх повернення.

Звертає увагу суду на те, що у встановлений строк відповідачка суму боргу за вищезазначеним договором позики не повернула, від зустрічей ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв'язку з чим змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення з останньої заборгованості у розмірі всього 359 210, 27 грн., з яких: 200 000 грн. - основного боргу; 4 142,47 - три відсотки річних; 68 109,58 грн. - пеня та судовий збір.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заяву в якій, позов підтримали та просили його задоволити в повному обсязі за обставин, викладених в ньому.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, однак будь-яких заперечень щодо позову не надіслала, та не надіслала повідомлення про поважність причини неявки в судове засідання, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 224 ЦПК України - у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів з урахуванням думки представника позивачки, яка не заперечувала проти такого порядку розгляду вищезазначеного спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою 18.02.2012 р. було укладено договір позики, згідно якого остання отримала грошові кошти у розмірі 200 000 гривень, строком до грудня 2014 року.

Вказує, що отримання відповідачкою коштів підтверджується письмовою розпискою від 18.02.2012 року, написаною відповідачкою ОСОБА_2 власноруч, в якій вона підтвердила, що взяла у борг грошові кошти в сумі 200 000 грн., гарантуючи їх повернення.

Судом встановлено, що вищезазначена розписка була укладена між сторонами та дана обставина не була спростована відповідачкою в ході судового розгляду.

Позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилалась на те, що відповідачка прийняті на себе зобов'язання за розпискою не виконала та зазначену суму позики не повернула.

Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, з огляду на те, що кошти за договором відповідачка повинна була повернути в строк до 01.12.2014 року вона є такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 592,10 гривні (а.с.1).

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 611, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 79-89, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) заборгованість за договором позики всього у розмірі 359 210 (триста п'ятдесят дев'ять тисяч двісті дев'ять) гривень 27 копійок, з яких: 200 000 (двісті тисяч) гривень - основного боргу; 4 142 (чотири тисячі сто сорок дві) гривні 47 копійок - три відсотки річних; 68 109 (шістдесят вісім тисяч сто дев'ять) гривень 58 копійок - пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 3 592 (три тисячі п'ятсот дев'яносто дві) гривні 10 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом ухвалення та письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С. М. Богінкевич