Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №321/799/15
Провадження №22ц/778/447/16 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від «11» листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «ЛАН». Остаточно уточнивши позов, ОСОБА_2 зазначав, що працював на посаді головного бухгалтера ТОВ «ЛАН». 18 квітня 2014 року на підставі наказу директора вказаного підприємства № 9 він був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року його було поновлено на роботі. Наказом № 16 від 1 липня 2014 року його було попереджено про зміну істотних умов праці, а саме: змінювалась назва посади з «головного бухгалтера» на «бухгалтера» та зменшувався посадовий оклад до 1500 грн. Наказом № 21 від 1 вересня 2014 року його було переміщено на посаду бухгалтера з посадовим окладом 1500 грн. Потім, наказами № 12 від 2 червня 2015 року, № 14 від 8 червня 2015 року та № 24 від 24 червня 2015 року на нього були накладені дисциплінарні стягнення у виді доган.

Посилаючись на те, що він не допускав невиконання без поважних причин трудових обов'язків, порушень трудової дисципліни з його боку не було, він не відмовлявся продовжувати працювати у зв'язку із зміною істотних умов праці, а тому просив визнати незаконними та скасувати накази про оголошення йому доган, наказ про його звільнення та поновити його на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення по день поновлення його на роботі з розрахунку його середньої заробітної плати, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000 грн. та судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними накази ТОВ «ЛАН» № 12 від 2 червня 2015 року, № 14 від 8 червня 2015 року, № 17 від 24 червня 2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

Визнано незаконним наказ ТОВ «ЛАН» № 19 від 7 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи та поновлено на посаді бухгалтера ТОВ «ЛАН»

Стягнуто з ТОВ «ЛАН» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4400 грн. 22 коп. за вирахуванням податку на прибуток та та інших обов'язкових платежів та моральну шкоду 4000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ЛАН» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання незаконними наказів про накладення стягнень у вигляді доган, звільнення та про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд виходив із недодержання відповідачем норм трудового законодавства, що регулює порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та розірвання трудового договору з підстави відмови працівника від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці

Висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛАН» на підставі наказу № 1 від 3 січня 2005 року, яким він був прийнятий на посаду головного бухгалтера (а.с. 139).

Актами прийому-передачі від 4 квітня 2014 року ОСОБА_2 були передані первинні документи за березень 2014 року та книги по веденню бухгалтерської звітності (а.с. 36-37).

Відповідно до наказу № 9 від 17 квітня 2014 року позивача було звільнено з посади бухгалтера за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року ОСОБА_2 було поновлено на посаді головного бухгалтера ТОВ «ЛАН» (а.с. 9-10).

Актами прийому-передачі від 13, 18 та 24 червня 2014 року були передані бухгалтерські документи ОСОБА_4 (а.с. 41-43).

Наказом № 16 від 01 липня 2014 року по ТОВ «ЛАН» внесено зміни в штатний розклад та перейменовано посаду головного бухгалтера на посаду бухгалтера з місячним окладом бухгалтера у розмірі 1500 грн. з 01 вересня 2014 року (а.с.184).

Нова посадова інструкція бухгалтера ТОВ «ЛАН», затверджена наказом №17 від 01 липня 2014 року, підписана ОСОБА_2 01.07.2014 року із зазначенням: «З посадовою інструкцією ознайомлений і приймаю її до виконання» (а.с. 46-48).

Наказом № 21 від 1 вересня 2014 року ОСОБА_2 було переведено на посаду бухгалтера ТОВ «ЛАН» з 1 вересня 2014 року з посадовим окладом 1500 грн. (а.с. 140). Наказом від 5 червня 2015 року було внесено зміни до наказу № 21 від 1 вересня 2014 року, а саме: зазначено про «переміщення» ОСОБА_2 на посаду бухгалтера (а.с. 185).

ОСОБА_2 в судовому порядку оскаржено наказ № 16 від 01 липня 2014 року ТОВ «ЛАН» про внесення змін в штатний розклад та переименовання посади головного бухгалтера на посаду бухгалтера. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 143-148).

Наказом № 10 від 25 березня 2015 року бухгалтера ОСОБА_2 було зобовязано підготувати та передати в архів згідно акту прийому-передачі: первинні та касові документи, а також документи бухгалтерської, фінансової та податкової звітності ТОВ «ЛАН» до 30 березня 2015 року. Під час підготовки та передачі всіх документів до архіву наказано скомпонувати їх в хронологічному порядку помісячно за 2012-2014 роки та зберігати в спеціально відведеному металевому сейфі в офісі ТОВ «ЛАН» (а.с. 14).

30 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «ЛАН» з письмовою заявою, в якій вказав, що отримав наказ № 10 від 25 березня 2015 року та приступив до його виконання (в частині документів за 2012 рік), але враховуючи, що вказана в наказі робота не входить до його посадових обовязків, просив вирішити питання щодо оплати його додаткової праці (а.с. 16).

Згідно акту № 7 від 21 травня 2015 року, ОСОБА_2 частково підготував документи первинного бухгалтерського обліку ТОВ «ЛАН» за 2012 рік, але йому було рекомендовано відновити первинні документи яких не вистачає (а.с. 17).

22 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «ЛАН» із заявою з проханням вирішити питання щодо оплати його додаткової праці з упорядкування архівної документації (а.с. 16).

2 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «ЛАН» з письмовою заявою, у якій вимагав провести інвентаризацію бухгалтерських документів за 2011 2014 роки (а.с. 18).

2 червня 2015 року був складений акт про те, що бухгалтером ОСОБА_2 не було надано первинних бухгалтерських документів за 2013 та 2014 роки (а.с. 19).

Наказом № 12 від 2 червня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану за неготовність до передачі первинних документів бухгалтерського обліку за 2012-2014 роки для зберігання в сейфі бухгалтерії підприємства. ОСОБА_2 зобовязано у строк до 5 червня 2015 року підготувати та передати по акту на затвердження комісії всі документи первинного бухгалтерського обліку ТОВ «ЛАН» за 2012-2014 роки (а.с. 20). Зміст вказаного наказу №12 було доведено до відома позивача 2 червня 2015 року (а.с. 21).

4 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до директора ТОВ «ЛАН» із заявою з вимогою скасувати наказ № 12 від 2 червня 2015 року через його необґрунтованість (а.с. 16).

Наказом № 14 від 8 червня 2015 року бухгалтеру ОСОБА_2 оголошено догану з підстав невиконання наказу директора ТОВ «ЛАН» № 12 від 2 червня 2015 року (а.с. 68). Зміст цього наказу доведено до відома позивача (а.с.157).

Наказом № 15 від 9 червня 2015 року була створена комісія та зобовязано ОСОБА_2 підготувати та передати комісії всі бухгалтерські документи за 2012 2015 роки (а.с.69).

Згідно акту № 15 від 22 червня 2015 року, ОСОБА_2 звертався із заявою про надання йому часу для поїздки в Михайлівський РВ ГУМВС України в Запорізькій області та був відсутній на робочому місці 22 червня 2015 року з 09 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв (а.с.158).

Наказом № 17 від 24 червня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану за відсутність на робочому місці 22 червня 2015 року з 09 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв. без поважної причини (а.с. 90). Цього ж дня ОСОБА_2 з вказаним наказом ознайомлено (а.с. 159).

Згідно довідки №43/5445 від 1 липня 2015 року, ОСОБА_2 22 червня 2015 року з 10 год. 35 хв. до 11 год. 20 хв. перебував на прийомі у начальника Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 91).

З акту № 18 від 6 серпня 2015 року вбачається, що директор ТОВ «ЛАН» ознайомив ОСОБА_2 з рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 серпня 2015 року та запропонував ОСОБА_2 укласти письмовий трудовий договір (а.с. 161).

Наказом № 19 від 7 серпня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади бухгалтера ТОВ «ЛАН» з підстави п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 92).

Задовольняючи позовні вимоги про скасування наказів № 12 від 2 червня 2015 року, № 14 від 8 червня 2015 року, № 17 від 24 червня 2015 року, якими ОСОБА_4 оголошені догани, суд першої інстанції ґрунтовно дійшов висновку про те, що вони були прийняті з порушенням норм трудового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для накладення дисциплінарних стягнень у вигляді доган, які оголошені позивачу оскаржуваними наказами № 12 від 2 червня 2015 року та № 14 від 8 червня 2015 року послугували неготовність до передачі первинних документів бухгалтерського обліку за 2012-2014 роки для зберігання в сейфі бухгалтерії підприємства та повторну неготовність передати по акту всі документи первинного бухгалтерського обліку ТОВ «ЛАН».

Під час розгляду справи судом проаналізовано, що вказані накази не містить даних щодо конкретизації вчинених проступків, не зазначено у чому саме полягає порушення трудової дисципліни, до того ж відсутні посилання яким нормативним або локальним документом передбачено порядок, сроки, виконавця передачі первиних бухгалтерських документів. Судом встановлено, що ОСОБА_4 приступив до виконання вказаної роботи та частково її виконав. Дисциплінарний проступок характеризується винною, протиправною поведінкою працівника, проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої поведінки позивача.

Визнаючи незаконним наказ № 17 від 24 червня 2015 року про оголошення догани з підстав відсутності позивача на робочому місці 22 червня 2015 року з 09 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв., судом встановлено, що позивачем було попереджено керівника ТОВ «ЛАН» про причини відсутності його на роботі, а саме у звязку із його перебуванням на прийомі у начальника Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Обґрунтованим є висновок суду про те, що відсутність на робочому місці ОСОБА_4 протягом 2 год. 30 хв. з поважної причини не може слугувати підставою для дисциплінарного стягнення у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, судом встановлено і не спростовано відповідачем, що роботодавцем не було дотримано порядок накладення дисциплінарних стягнень, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 роботодавцем перед накладенням дисциплінарних стягнень 2, 8 та 24 червня 2015 року витребувались письмові пояснення.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, відмова від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України в звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 28 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Обставини правомірності запроваджених відповідачем змін істотних умов праці позивача, отже правомірність його переведення наказом № 21 від 1 вересня 2014 року на посаду бухгалтера були встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 серпня 2015 року і тому у відповідності ч.3 ст.61 ЦПК України є доведеними і такими, що не підлягають доказуванню.

Головного бухгалтера ОСОБА_4 було належним чином повідомлено 1 липня 2014 року про зміну істотних умов праці (зміну назви посади на «бухгалтер» та зменшення посадового окладу до 1500 грн.) та через два місяці 1 вересня 2014 року його було переведено на посаду бухгалтера з посадовим окладом 1500 грн. Колегія суддів погоджується, з висновком суду про те, що за таких умов подальше звільнення позивача з посади бухгалтера 7 серпня 2015 року є незаконним, оскільки на підставі п.6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, його можна було звільнити з тієї посади, яку він обіймав до істотних змін умов праці, тобто з посади головного бухгалтера.

З матеріалів справи вбачається і визнається сторонами, що ОСОБА_4 після переведення на посаду бухгалтера з 1 вересня 2014 року по 7 серпня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду бухгалтера більше 11 місяців, що само по собі свідчить про те, що ОСОБА_4 погодився з запропонованими відповідачем зміненими умовами праці.

Неналежне виконання посадових обовязків на посаді, яку обіймав позивач після його переведення не можуть бути правовою підставою для розірвання трудового договору за п. 6 . 1 ст. 36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відмова позивача продовжувати роботу зі зміненими умовами праці послугувало підставою для його звільнення є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відмови позивача ОСОБА_4 продовжувати роботу після зміни умов праці, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 32 КЗпП України, є обовязковою умовою, наявність якої надає роботодавцю право на розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Твердження відповідача про те, що відмова позивача від продовження роботи зафіксована актом №18 від 06 серпня 2015 року є неприйнятними, оскільки позивача було переведено на посаду бухгалтера ще з 01 вересня 2014 року, і тому вона не охоплюється підставою для звільнення за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Посилання у апеляційній скарзі як на додатковий доказ відмови позивача від продовження роботи після зміни істотних умов праці на ту обставину, що ОСОБА_4 не погодився на укладення письмового трудового договору не спростовує правильності вирішення справи, оскільки відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України лише у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника є обовязковою. У відповідності до вимог ст. 21 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р., рішення Конституційного суду України від 9.07.1998 року № 12-рп/98, контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки у тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Посада бухгалтера, яку обіймав ОСОБА_4, не передбачає обовязкового укладення контракту.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції, поновлюючи позивача на роботі не зважив на його стан здоровя встановлений МСЕК (а.с.113-114) є неприйнятним, оскільки посилання на стан здоровя позивача, як на підставу заперечення проти поновлення на роботі працівника, якого було звільнено не у звязку із станом здоровя, не заслуговує на увагу. До того ж, у відповідності до довідки МСЕК від 04.02.2015 року ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця (а.с.113).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заподіяння моральної шкоди є безпідставними.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд обґрунтовано визнав, що внаслідок незаконних дисциплінарних стягнень, в тому числі незаконного звільнення ОСОБА_4 спричинена моральна шкода і позивач має право на її відшкодування від відповідача у відповідності до ст.237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди у сумі 4000 грн. суд врахував характер правопорушення, обсяг моральних страждань, керувався засадами розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на сутність моральної шкоди, будь-який її розмір має суто умовний вираз. Оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд першої інстанції дав за правилами ст.212 ЦПК України, і у відповідності до вимог ст.ст.212, 303 ЦПК України не має підстав для переоцінки доказів.

Суд відповідно до вимог ст.212 ЦПК України повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин, вірно застосовував закон, що їх регулює.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: