Справа №201/6362/15-ц Провадження № 2/201/404/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року місто Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Батмановой В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993 квартира № 70 в будинку № 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропетровську на праві спільної сумісної власності належала позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. 20.11.2006 ОСОБА_5 підробив договір купівлі-продажу, укладений в простій письмовій формі, за умовами якого він, нібито, придбав у інших співвласників частини спірної квартири. Рішенням (заочним) Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 був визнаний дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу спірної квартири, визнано за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2008 зазначене заочне рішення від 02.07.2007 року було скасовано. 29 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач-1) був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, був визнаний недійсним в частині, що належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993. Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_4 була позбавлена одноосібного права власності на спірну квартиру. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 не було ОСОБА_1 зареєстровано належним чином через те, що відповідачі перешкоджають позивачу у вселенню у спірну квартиру, що є, в свою чергу, перешкодою для виготовлення технічного паспорта на квартиру, який вимагається для реєстрації права власності на нерухоме майно. 15 лютого 2013 року Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції видала ОСОБА_4 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, про право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру. 03 квітня 2015 року відповідачка ОСОБА_4 уклала з своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3 договір про поділ майна подружжя, згідно якому останній набув права власності на 1/2 частину спірної квартири. Того ж дня ОСОБА_4 уклала з своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3 договір дарування, згідно якому подарувала ОСОБА_3 1/2 частину спірної квартири. Таким чином, ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3, а ОСОБА_3 прийняв у власність спірну квартиру в цілому. Право власності на квартиру було зареєстровано Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції. Позивач вважає вищевказані Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2015, договір про поділ майна подружжя та договір дарування 1/2 частки спірної квартири, укладені 03 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, недійсними та просить суд визнати їх такими та скасувати державну реєстрацію права власності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовільнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив суду, що квартира була придбана у ОСОБА_5 у встановленому законом порядку, гроші сплачені в повному обємі. Квартира була відремонтована за гроші його родини та вони мешкають в ній. Що стосується договорів дарування наголосив, що це їх особисті сімейні справи, до яких позивач не має жодного відношення.

Відповідач ОСОБА_4 та представник Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, заяв про перенесення розгляду справи не надавали.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що рішенням (заочним) Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 був визнаний дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу спірної квартири, визнано за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру (т.1, а.с. 61-62). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2008 зазначене заочне рішення від 02.07.2007 було скасовано. 29 лютого 2008 року між ОСОБА_8 та відповідачем 1 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську (т.1, а.с. 63).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, був визнаний недійсним в частині, що належить позивачу згідно свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.09.1993(т.1, а.с. 15-16). Таким чином, на думку суду, ОСОБА_4 була позбавлена одноосібного права власності на спірну квартиру.

15 лютого 2013 року Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції видала ОСОБА_4 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, про право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

03 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_4 уклала з своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3 договір про поділ майна подружжя, згідно якому останній набув права власності на 1/2 частину спірної квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Право власності ОСОБА_3, набутого на підставі зазначеного договору, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_9, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 20500211 від 03.04.2015 (т.1, а.с. 19).

03 квітня 2015 року ОСОБА_4 уклала з своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3 договір дарування, згідно якому подарувала ОСОБА_3 1/2 частину спірної квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Право власності ОСОБА_3, набутого на підставі зазначеного договору, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава - рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_9, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер : 20507856 від 03.04.2015 (т.1, а.с. 20).

Укладаючи оспорюваний договір про поділ майна подружжя ОСОБА_4 діяла на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, виданого 15 лютого 2013 року. На момент видачі оспорюваного свідоцтва ОСОБА_4 не була одноосібним власником квартири оскільки, як зазначено раніше, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, був визнаний недійсним в частині, що належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993. Тобто, ОСОБА_1 був співвласником спірної квартири, якому належало 1/4 частина квартири. Враховуючи даний факт, суд вважає, що свідоцтво має бути визнано недійсним в частині, що належить позивачу по справі.

Так як свідоцтво, на підставі якого діяла ОСОБА_4 укладаючи оспорюваний договір про поділ майна подружжя, підлягає визнанню недійсним в частині, що належить позивачу, то сам договіри про поділ майна подружжя та дарування частки від 03.04.2015 року, укладені між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, підлягають визнанню недійсними в частині, що є власністю позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, а одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Таким чином, всупереч вищевказаним нормам та рішенню апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.01.2012 ОСОБА_4 розпорядилася спірною квартирою в цілому. Тим самим вона порушила право власності ОСОБА_1 на ? частину спірної квартири та позбавила його можливості володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому власністю. Разом із тим договір купівлі-продажу був залишений без змін в частині ? частки оспорюваного майна, а тому, на думку суду, відповідач ОСОБА_4 мала право розпоряджатися цією частиною.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З огляду на обставини справи та норми закону суд вважає за необхідне визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, видане 15 лютого 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, на право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2; визнати недійсним договір про поділ майна подружжя і договір дарування 1/2 частини квартири № 70 в б. 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропетровську, які укладені 03 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, кожний в частині, що належить позивачеві та витребувати 1/4 частину квартири № 70 в б. 1 по вул. Гоголя в м. Дніпропетровську із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.

Відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування або визнання частково недійсним на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про це.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, що підтверджується платіжним дорученням про сплату відповідної суми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 203, 215, 316, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання правочинів недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 529380, видане 15 лютого 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції на право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 в частині ? частки квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.93, та внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень.

Визнати недійсним договір про поділ майна подружжя від 03 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого за реєстровим номером 475, в частині ? частки квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.93, та внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень.

Визнати недійсним договір дарування ? частки квартири АДРЕСА_3 від 03 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого за реєстровим номером 475, в частині ? частки квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.93, та внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? частки квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова