Справа № 523/4094/16-ц
Провадження №2/523/2388/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб ОСОБА_2, ПАТ «ОТП Банк» - про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить зняти арешт з транспортного засобу автомобіля марки Тойота Авенсіс, р/н НОМЕР_1, 2001 року випуску, який належить їй на праві спільної власності подружжя, накладений постановами державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі за текстом відділ ДВС) від 03.07.2009р. постанова серіяВП № 352422, №186 від 20.05.2010р. ВП №19746398, ВП 342652 від 10.09.2010р., №8270 від 11.05.2011р., №31178 від 12.08.2014р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний автомобіль належить їй та її чоловіку ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя. Позивач дізналася, що вказаний автомобіль знаходиться під арештом, який було накладено постановами державного виконавця при виконанні виконавчого листа щодо стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Вона не є боржником по жодним зобов'язанням, а кредитні зобов'язання її чоловіка забезпечені іпотекою. На думку позивача наявність арешту на даний час є протиправним та таким, що порушує її право на користування, володіння та розпорядження спільною сумісною власністю. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася. Від її представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду за їх відсутності.

Суворовський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, який є правонаступником Відділ ДВС не забезпечило участі представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про, що свідчить поштове повідомлення.

Належним чином сповіщені терті особи у судове засідання не з'явилися без поважних на те причин.

За письмовою згодою представника позивача справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, матеріалами справи встановлено, що на підставі виконавчого напису №4980, виданого 28.04.2009р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, із зарахування коштів отриманих від реалізації нерухомого майна з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ПАТ «ОТП Банк») в розмірі 830331,51грн.

Виконуючи зазначений вище виконавчий документ державними виконавцями накладалися арешти на все майно належне боржникові ОСОБА_2 На даний час, згідно відомостей отриманих від Суворовського відділу ДВС м. Одеси, у відділі виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на виконанні відсутні.

З представленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу убачається, що транспортний засіб марки Тойота Авенсіс, 2001 року випуску, р/н НОМЕР_1, був придбаний ОСОБА_2 на підставі біржового договору №4426 від 07.09.2005р., під час його перебуванні в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. Відтак, в силу ст.60 СК України, такий транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2.

Вирішуючи виникли спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Держава не втручається у здійснення власником права власності.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вимог ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-ХІУ, стягнення в порядку примусового виконання допускається виключно за рахунок заставленого (іпотечного) майна. Недостатність грошових коштів отриманих від реалізації заставленого майна, для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Частиною 1 ст. 57 Закону № 606-ХІУ, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.2 той же статті, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч.3, постановами, передбаченими частиною другою статті 57, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що державний виконавець при вирішенні питання про звернення стягнення на майно повинен дотримуватися принципу співмірності.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що при наявності на виконанні виконавчого документу про звернення стягнення на іпотечне майно, правових підстав для накладання арешту на транспортний засіб, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у державного виконавця, під час проведення виконавчих дій з виконання виконавчого напису нотаріуса, не було.

Крім того, слід зазначити, що у суду відсутні відомості про проведення будь-яких дії пов'язаних зі зверненням стягнення на частку у майні, що є у спільній сумісній власності подружжя, в даному випадку щодо транспортного засобу, передбачених ст.ст. 371, 366 ЦК України.

Отже, порушене право позивача підлягає захисту на підставі закону про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, що передбачено ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З боку відповідача та третіх осіб суду не надано жодного доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем.

На підставі ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,58,60,61,64, 212-215,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з транспортного засобу марки Тойота Авенсіс, 2001 року випуску, р/н НОМЕР_1, накладений постановами державного виконавця Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції м. Одесивід 03.07.2009р. ВП № 352422, №186 від 20.05.2010р. ВП №19746398, ВП 342652 від 10.09.2010р., №8270 від 11.05.2011р., №31178 від 12.08.201 4р., під час виконання виконавчого напису нотаріуса №4980 від 28.04.2009р.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з отримання копії рішення суду.

Суддя -