Провадження № 2/235/3240/16
Справа 236/2514/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 у м. Покровську Донецької областіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування частки квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування частки квартири недійсним.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.06. 2013 року ним спільно з дружиною - ОСОБА_2 було придбано квартиру за №12, що знаходиться в будинку №119 Б по вул. Петровського, м. Донецьк. З моменту придбання квартири він був прописаний в ній разом з його матірю - ОСОБА_4, яка також приймала участь у фінансуванні для придбання вищезазначеної квартири. Він та його мати продали їхню спільну з матірю однокімнатну квартиру та за отримані кошти, які складали більшу частину вкладу для придбання трикімнатної квартири №12, що знаходиться в будинку №119 Б по вул. Петровського, м. Донецьк, придбали її. Також однією із умов було те що його мати буде проживати в цій квартирі разом з ними в силу свого похилого віку та стану здоровя. По сьогоднішній день мати та він зареєстровані в квартирі та проживають з моменту придбання, доглядають за її станом та сплачують необхідні платежі. У звязку з проведенням на території м. Донецька АТО він з дружиною та донькою вимушені були переїхати до м. Ірпінь, Київської області, однак його мати залишилася в м. Донецьку та доглядає за квартирою по сьогоднішній день, він також по можливості виїжджає до м. Донецька та на час перебування там проживає за місцем реєстрації, а саме: в квартирі №12, буд 119 Б , вул.. Петровського, м. Донецьк.

Позивач вказує, що на при кінці травня його дружина запропонувала укласти договір поділу майна, тому 31.05.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір поділу майна, а саме поділено порівну квартиру №12, що знаходиться в будинку №119 Б, по вул. Петровського, м. Донецьк. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Через три дні, а саме 03.06.2016 року, відповідач повідомила йому, що необхідно перепідписати договір поділу майна який був раніше укладений, посилаючись на помилку, він погодився. 03.06.2016 року перепідписав з нею договір, текст якого не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обовязки, про які вони домовилися раніше. Також, ані договір, ані його копію він не отримав, його забрала дружина.

Позивач вказує, що в кінці червня дружина подала на розлучення. Коли стало питання про поділ майна він звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за копією договору, який було укладено між ним та відповідачем про розподіл майна подружжя. Коли він отримав примірники договорів, то виявилось, що крім договору про поділ майна подружжя було укладено ще й договір дарування 1/2 частки квартири №12, що знаходиться в будинку №119 Б, по вул. Петровського, м. Донецька, від нього його дружині. Тобто він залишився без квартири. Зараз він розуміє, що це було заздалегідь сплановані дії його дружини, оскільки він не бажав укладати договір дарування, і не мав на меті відчужувати належну йому частину квартири. Даний договір дарування було укладено шляхом введення його в оману, крім того він по сьогоднішній день зареєстрований в оспорюванній квартирі разом із своєю матірю яка по сьогоднішній день там проживає, до того ж фактично квартиру передано відповідачці не було, що підтверджується поясненнями його матері, яка там проживає та сплачує всі необхідні платежі. Отже, даний договір було укладенно в результаті помилки, оскільки він думав, що перепідписує договір про поділ майна, відповідно до якого він становився власником ? частки оспорюванної квартири.

Крім того, позивач вказує, що він не вчинив би договір дарування частки квартири, оскільки ця квартира є його єдиним житлом, укладений договір не відповідав його внутрішній волі, щодо правової природи й змісту правочину. що порушує приписи ч. 3 ст. 203 ЦК України «волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі».

Оскільки цей правочин він вчинив під впливом помилки, просить суд визнати договір дарування ? частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позові підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечила у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи, просила суд у задоволені позову відмовити.

Третя особа Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить позов розглянути у її відсутність, просила ухвалити рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-КБ № 319057, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, 12 лютого 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно договору поділу майна подружжя від 31 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3, квартира, яка розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Петровського, буд. 119 Б, кв. 2, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частці (а.с. 6).

Згідно договору дарування частки квартири від 03 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 ? частки квартири, яка розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Петровського, буд. 119 Б, кв. 2 (а.с. 7-8).

З договору дарування ? частини квартири вбачається, що його текст викладений досить зрозуміло, доступно, з виділенням жирним шрифтом основних акцентів договору, а також розміром шрифту його окремих елементів.

З тексту оспорюваного договору вбачається, що відповідач за його умовами подарував. ? частки квартири, яка розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Петровського, буд. 119 Б, кв. 2 .

Текст договору сторонами був прочитаний і підписаний в присутності нотаріуса.

У судовому засіданні позивач підтвердив свій підпис на договорі дарування частик квартири від 03.06.2016 року.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

У ч. 1 ст. 229 ЦК України розкривається також зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-69цс14від 18 червня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до вимог статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Форма договору дарування встановлена статтею 719 ЦК України, відповідно до вимог якої договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вимоги ст. 720 ЦК України щодо сторін у договорі дарування також дотримані, належність Дарувальнику на праві власності 1/2 частини квартири перевірена, його повноваження на укладення Договору дарування передбачені ст. 361 ЦК України, форма договору дотримана, тому правових підстав для визнання Договору дарування недійсним суд не вбачає.

Також судовому засіданні зясовано, що протягом майже чотирьох місяців, позивач не оспорював вчинений ним підпис в договорі від 03 червня 2016 року.

Як підтверджено матеріалами нотаріальної справи, копії якої було надано суду для долучення до матеріалів справи, нотаріус засвідчив волю сторін в договорі від 03 червня 2016 року, зареєстрованого № 498; з договором сторони ознайомились; нотаріусом роз'яснені умови і наслідки укладення договору; позивач своїм підписом ствердив обдаровання.

За таких обставин підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору, укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Суд вважає, що договір дарування ? частки вищезазначеної квартири укладений ОСОБА_1 при повному усвідомленні ним значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення, був направлений на реальне настання наслідків його укладення.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину недійсним має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є недійсним; спрямованість волі сторін в правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином; настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж ті, що передбачені правочином.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона спирається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивачем не надано жодного допустимого та належного доказу в підтвердження фактів викладених у позовні заяві.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 57-59, 60-61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування частки квартири недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів