Провадження №2/200/3431/16
У Х В А Л А

про забезпечення позову

«12» липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

12 липня 2016 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Разом із позовною заявою представник позивача надала заяву забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на житловий будинок №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровськ; заборонити реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним, державним нотаріусам вчиняти реєстраційні дії відносно нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровську до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначає, що предметом позову є поділ майна. У позивача є припущення того, що майно, яке на день пред'явлення позову належить відповідачу, може бути відчужено їм третім особам за борги, що в подальшому призведе до ускладнення виконання рішення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4, зазначено що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

З урахуванням вищевикладеного та аналізуючи зміст заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що є підстави припускати, що невжиття забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача, наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровськ та заборонити реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним, державним нотаріусам вчиняти реєстраційні дії відносно нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровську до набрання рішення законної сили.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), до набрання рішення законної сили.

Накласти арешт на житловий будинок №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровськ який, належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), до набрання рішення законної сили.

Заборонити реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним, державним нотаріусам вчиняти реєстраційні дії відносно нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 та житлового будинку №4 по вул. Альвінського у м. Дніпропетровську, до набрання рішення законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції до негайного виконання, сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Е.В. Женеску