Справа №521/6776/16-ц
Провадження №2/521/3265/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права на приватизацію житлового приміщення, треті особи ПрАТ «ВО» Стальканат-Сілур», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права на приватизацію житлового приміщення, треті особи ПрАТ «ВО» Стальканат-Сілур», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивачі вказували, що вони постійно проживають та зареєстровані у кімнаті №324 в будинку гуртожитку №5/7 по вулиці Багрицького у місті Одесі.

Позивачі свідчать, що з метою реалізації права приватизації звертались до КП «Міське агентство з приватизації житла», однак питання про приватизацію кімнати гуртожитку залишилось невирішеним. Відмову підприємства у оформленні документів для приватизації житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають безпідставною, у звязку з чим особи звернулись з даним позовом до суду, в якому просили визнати за ними право на приватизацію кімнаті №324 в будинку гуртожитку №5/7 по вулиці Багрицького у місті Одесі.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявились, але від осіб надійшли заяви про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Представник відповідача КП «Міське агентство з приватизації житла» у відкрите судове засідання не зявився, підприємство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від сторони відповідача надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог.

Представник ПрАТ «ВО» Стальканат-Сілур» у відкрите судове засідання не зявився, товаритво повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживають та зареєстровані у кімнаті №324 в будинку гуртожитку №5/7 по вулиці Багрицького у місті Одесі.

Як свідчить довідка №551 від 04 квітня 2016 року (виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію) дільниці №7 КП «ЖКС «Черьомушки», ОСОБА_2 зареєстрований за даною адресою з 11 вересня 2012 року, а ОСОБА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 18 грудня 2012 року.

З метою вирішення питання про приватизацію житла ОСОБА_2 звертався до КП «Міське агентство з приватизації житла».

Згідно листа КП «Міське агентство з приватизації житла» №194-Х/01-07 від 24 лютого 2016 року, заявнику розяснено, що оформити документи з приватизації кімнати на даний час неможливо, у звязку з тим, що заявник зареєстрований за відповідною адресою менше пяти років.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

В силу ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сімї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Наведені правові норми вказують на те, що право ОСОБА_2 та членів його сімї на приватизацію житла у гуртожитку прямо передбачено законом. Разом з тим, можливість реалізації такого права закон повязує із певними умовами, одними з яких є реєстрація на законних підставах більше пяти років за місцем проживання у гуртожитку та фактичне проживання у ньому.

Матеріали справи свідчать, що відповідне жиле приміщення в гуртожитку було надане ОСОБА_2 та членам його сімї на підставі ордеру №6 від 22 червня 2009 року, виданого ВАТ «Стальканат». Але при цьому постійне місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване за відповідною адресою лише 11 вересня 2012 року, що обумовлює можливість реалізації особою право на приватизацію даного житла з 12 вересня 2017 року.

Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову та визнання за позивачами права на приватизацію кімнаті №324 в будинку гуртожитку №5/7 по вулиці Багрицького у місті Одесі. Це право не оспорюється з боку КП «Міське агентство з приватизації житла» та не потребує додаткового визнання. Але при цьому суд вбачає доцільним розяснити стороні позивачів, що у разі відмови КП «Міське агентство з приватизації житла» у приватизації житла з інших підстав, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вправі звернутись до суду в порядку, визначеному процесуальними законами.

У звязку із висновком суду про відмову у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивачів присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права на приватизацію житлового приміщення, треті особи ПрАТ «ВО» Стальканат-Сілур», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: