Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 318/785/16 Головуючий у 1-й інстанції Комишня Н.І.
Провадження № 22-ц/778/4352/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Тровимової Д.А.
Гончар М.С.
секретарЕвальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи Кам'янсько-Дніпровська міська рада Запорізької області, Міське комунальне підприємство «Карат», Орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 з 05 червня 1999 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сім'я проживала у АДРЕСА_4, де вона та діти зареєстровані. Квартира не є приватизованою, що підтверджується відповіддю з МКП «Карат». Відповідальним квартиронаймачем є її свекор ОСОБА_8. В травні 2009 року її чоловік ОСОБА_9 створив нестерпні умови для проживання, так як між нею та ним постійно виникали конфлікти з різних питань, пов'язаних з побутом та життям сім'ї, участі у вихованні та утриманні дітей тощо. Він їх вигнав із дітьми з квартири. Старшій доньці було на той час 10 років, а молодшому синові - лише один рік. Турбуючись про психологічний стан своїх дітей та їх здоров'я, про свій моральний стан (так як на той час вона повністю була зайнята немовлям, крім того, годувала його груддю) вона вимушена була піти жити до своєї матері.

Через деякий час окремого проживання вона захотіла повернутися з дітьми, але її чоловік їх з дітьми до квартири не пустив, він змінив замки на дверях. Вона телефонувала йому, щоб він впустив їх жити у квартиру, він відмовив, тоді вона стала просити, щоб він повернув речі, на що він також відмовив. Спочатку вона пробувала домовитися з ним сама, але результатів це ніяких не дало. 19 березня 2012 року вона звернулася до районного відділу УМВС України Запорізької області з відповідною заявою. 21 березня 2012 року дільничним інспектором міліції ОСОБА_10 було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутися до суду. До квартири, в якій вони з дітьми зареєстровані, її чоловік та відповідальний квартиронаймач - його батько їх так і не впустили. Вона тимчасово залишилась проживати в АДРЕСА_5, яку їй надала її мати, а сама вона зі своїм чоловіком стала винаймати собі житло. Таким чином, її чоловік та його батьки позбавили її та дітей можливості користуватися житлом, де вони зареєстровані на теперішній час склалася така ситуація, що переді мною гостро постало питання місця проживання: моя мати зі своїм чоловіком отримали від власників житла, де вони квартирували, пропозицію про виселення, їм відмовили у подальшій оренді житла. Батьки бажають повернутися жити в належну матері квартиру, де зараз проживаю я з дітьми. Крім того, мій брат за своїми сімейними обставинами також має намір проживати з матір'ю, бо це її квартира, йти йому більше нікуди. Вона разом з дітьми мають право проживати в АДРЕСА_6, але це право порушується, тому вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Просила суд вселити її, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідачів дати їй ключ від цієї квартири.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

В ході апеляційного розгляду до апеляційного суду надійшла письмова заява від ОСОБА_5 про відмову від позову.

Так за приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді відповідно їхні законні представники в тому числі батьки .

У цій справі ОСОБА_5 подала позов як в своїх інтересах так і в інтересах малолітньої та неповнолітньої дитини , тобто вона є законним представником своїх дітей у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову.

За ч. 5 ст. 174 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У даному спорі позивач вказує, і це не спростовано матеріалами справи, що у неповнолітніх дітей немає іншого житла ніж те, де вони зареєстровані разом з батьком і матір'ю, і до якого вони намагаються вселитись. Таким чином, відмова від позову суперечить правам малолітньої і неповнолітньої дитини на користування житлом. Тому, виходячи з приписів ч. 5 ст. 174 ЦПК України, та враховуючи нерозривність прав позивачки і прав її дітей на користування житлом, оскільки діти проживають саме з матір'ю, а також те, що заявник до апеляційної інстанції на неодноразові виклики не з'явилась, причин відмови від позову не пояснила, щоб перевірити дійсність її намірів, колегія суддів не приймає відмову ОСОБА_5 від позову у цій справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 з 05 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 05.06.1999 року ( а.с. 5).

Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_5 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7 з 09 липня 1999 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті серія НОМЕР_2 (а.с.4).

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Кам'янсько-Дніпровської міської ради № 2 від 16.02.2016р. АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 14.03.2016р. відсутні відомості про власника квартири АДРЕСА_1 (а.с.9). Таким чином житло не є приватизованим.

В силу ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

На даний час в спірній квартирі, крім позивача ОСОБА_5 також зареєстровані: чоловік позивача ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_8

За приписами ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, діти позивачки та відповідача ОСОБА_9 мають право на користування житлом в якому зареєстровані обоє їх батьків. Тому є хибним є твердження суду попередньої інстанцї, що доказів, які б підтверджували факт реєстрації місця проживання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачкою не надано.

Відповідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно ч.1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

У справі відсутні дані про відсутність згоди всіх членів сім'ї на вселення позивачки до спірної квартири АДРЕСА_1.

Сам факт її реєстрації, та тривалий, близько 10 років час проживання у спірній квартирі, народження двох дітей під час спільного проживання подружжя вказує на правомірність проживання як позивачки так її дітей.

Відповідно до матеріалів справи через неприязні стосунки позивачка в травні 2009 року переїхала з дітьми в квартиру своєї матері ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1, де проживає по теперішній час.

Факт неприязних стосунків між подружжям, як і перепон створених позивачці щодо користування житлом з боку відповідачів підтверджений окрім іншого Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.03.2012 року винесену дільничим інспектором міліції Кам'янсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області за заявою ОСОБА_5 до органів внутрішніх справ про те, що відповідач ОСОБА_9 вигнав її з дітьми зі спірної квартири і не дає їм там проживати. Відповідно до вказаної постанови сам ОСОБА_13 у свої поясненням інспектору міліції послався на те, що між подружжям виникли неприязні стосунки і його батько - інший відповідач по справі, заборонив пускати до квартири позивачку та проживати в ній (а.с. 6 зворот).

Таким чином хибним є посилання суду попередньої інстанції що, будь-яких доказів того, що ОСОБА_9 вигнав позивачку з квартири та було створено їй перешкоди в користуванні суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Виходячи з цього суд першої інстанції зробив і невірний висновок, що позивачка ОСОБА_5 втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, через відсутність її у спірній квартирі понад встановлені строки. Однак при цьому суд не врахував, що таких вимог в справі не заявлялось і суд з власної ініціативи не міг застосувати норми ст. 71 ЖК України.

Оскільки позивач, з дітьми отримала право користування вищевказаним житловим приміщенням на вказаних законних підставах, які до цього часу ніким не оспорені, шлюб між сторонами не розірвано, позивач зареєстрована у спірній квартирі, неповнолітні окрім іншого мають право на користування житлом в якому проживає їх батько, враховуючи висновок органу опіки та піклування про необхідність задоволення позову (а.с. 89-90) колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов задоволенню з вказаних підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст., ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Вселити ОСОБА_5, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_3.

Зобов'язати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надати ОСОБА_5 ключі від вхідних дверей в квартиру АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: