печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7188/14-ц
У Х В А Л А

22 червня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Кулакова І. О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Києві подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової О.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 47130694, -

В С Т А Н О В И В :

21.06.2016 до суду надійшло вищевказане подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової О.С., погоджене Начальником Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коблош О.Й.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання старший державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцова О.С., будучи належним чином повідомленим, не з'явився та у прохальній частині подання зазначив про розгляд подання у його відсутність.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у Печерському районному відділі державного виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 47130694 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 757/7188/14-ц від 01.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 20243,60 грн.

Рішення боржником в самостійному порядку не виконується.

Згідно даних копії договору дарування боржнику на праві власності належить кв. АДРЕСА_1.

03.08.2015 року виходом державного виконавця, з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 описати рухоме майно боржника не виявилось можливим, про що складено відповідний акт.

26.08.2015 та 07.09.2015 на адресу боржника направлено вимоги державного виконавця про надання безперешкодного доступу до кв. АДРЕСА_1.

Однак, виходом державного виконавця 07.09.2015 та 14.09.2015 доступ до квартири був неможливий у зв'язку відсутності боржника, про що складено акти державного виконавця від 07.09.2015 та 14.09.2015.

13.06.2016 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що на неодноразові дзвінки у двері - ніхто не відчинив, у зв'язку з чим потрапити до квартири та провести її опис та арешт не виявилось можливим.

Державний виконавець зазначає, що зважаючи на те, що боржником рішення Печерського районного суду м. Києва № 757/7188/14-ц від 01.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 20243,60 грн. в добровільному порядку не виконується та чиняться перешкоди у його виконанні, доцільним є примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2, в зв'язку з чим, подання просить задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали виконавчого провадження № 47130694 з примусового виконання листа Печерського районного суду м. Києва № 757/7188/14-ц від 01.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 20243,60 грн., що долучені до подання державного виконавця, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. У разі виконання судового рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування державним, комунальним майном чи майном громадських об'єднань у рамках виконавчого провадження, відкритого за заявою прокурора, строк для самостійного виконання рішення у постанові не зазначається, а примусове виконання судового рішення розпочинається невідкладно. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зі змісту ст. 376 ЦПК України випливає, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів належних боржникові від інших осіб.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 вищевказаного Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Отже, йдеться про застосування таких заходів примусового виконання, передбачених у законі, як:

а) звернення стягнення на кошти боржника;

б) звернення стягнення на інші види майна боржника;

в) вилучення у боржника і передання стягувачеві певних предметів;

г) відібрання дитини.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.

Отже, державний виконавець має звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого держаного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Білоуса О.О. від 08.04.2015 (ВП № 47136694) на підставі виконавчого листа № 757/7188/14-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 01.04.2015 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 20243,60 грн., яка направлена на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1.

Постановою старшого держаного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Журби Т.В. від 25.08.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення 20243,60 грн. та заборонено здійснення відчужування будь-якого майна, яке належить боржнику.

За даними Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.08.2015 року № 108897504 боржнику ОСОБА_2 на праві власності належать: дачний будинок АДРЕСА_2.

Згідно доводів подання державного виконавця боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить також кв. АДРЕСА_1.

Разом з тим, з наданої копії виконавчого провадження такі обставини не вбачаються.

Відповідно до вимог державного виконавця № 1870/15 (без дати), № 372/15 від 26.08.2015 р., № 372/15 від 07.09.2015 р., актів старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Трухановського О.Д. від 07.09.2015 р., 14.09.2015 р., акту старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової О.С. від 13.06.2016 р., боржник на виклики та вимоги державного виконавця про надання можливості безперешкодного доступу до квартири АДРЕСА_1, з метою встановлення майнового стану боржника та опису майна не реагує та до ВДВС не являється. За виходом державного виконавця за адресою квартири АДРЕСА_1 боржника та належного йому майна не розшукано, двері ніхто не відчиняє.

Проте, в матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, про отримання ним викликів до відділу державної виконавчої служби та повідомлень про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив при цьому перешкоди, не надав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному і своєчасному вчиненню виконавчих дій; відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій .

Згідно даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо обтяження всього рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_2.

Щодо актів старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Трухановського О.Д. від 07.09.2015 р., від 14.09.2015 р. про неможливість провести опис майна боржника, так як двері за адресою проживання боржника державному виконавцю ніхто не відчинив, то вищевказані акти не є належним доказом того, що боржник ухиляється від самостійного виконання рішення, оскільки, вказані акти державного виконавця підписані лише державним виконавцем Трухановським О.Д. за відсутності понятих чи свідків, залучення яких є обов'язковим відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про виконавче провадження» та п. 1.5.1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802»..

За вказаних обставини відсутні підстави для задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, подання державного виконавця не обґрунтоване.

Керуючись ст. 208-210, 212, 376 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової О.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 47130694 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Х.А. Гладун