АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №2-2666/11
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1192/2016 /2014
Головуючий у суді першої інстанції:Кривов'яз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
06 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О. при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» - Джиоєвої Діани Валеріївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернулося з позовом, в якому просило достроково стягнути з ОСОБА_4 позику у сумі 1 698 900 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, які складають 447 318,81 грн., відшкодувати судові витрати. Посилається на те, що 12 травня 2005 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 отримав позику в сумі 1 698 900 грн. строком до 31 травня 2020 року, яку він мав повернути рівними частинами щомісячно до повного погашення. Проте, відповідач не виконує умови договору та не сплатив жодного передбаченого договором платежу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзіпредставник Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» - Джиоєва Діана Валеріївна просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та неповне дослідження доказів.

В апеляційному порядку справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову і стягнуто з ОСОБА_4 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ 1 896 102,40 грн. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; у іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року залишено без змін. Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не встановив з якого часу боржником порушено зобов'язання щодо дострокового повернення частини позики, яка залишилася, а тому обставини справи в частині розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних встановлені неповно.

З урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» - Джиоєвої Діани Валеріївни переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, представника ТОВ «Фірма Т.М.М.» - Джиоєвої Д.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 12 травня 2005 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого Фірма «Т.М.М.» - ТОВ надає ОСОБА_4 позику у розмірі 1 698 900 грн. (т.1 а.с.12).

Відповідно до п.1.2 договору позики цей договір вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів.

Судами встановлено, що за видатковим касовим ордером № 00167 від 6 жовтня 2006 року ОСОБА_4 отримав від Фірма «Т.М.М.» - ТОВ 1 698 900 грн.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 договору позики строк повернення боргу визначений до 31 травня 2020 року. Борг позичальник повертає рівними частинами щомісячно до повного погашення.

Встановлено, що перший платіж за договором позики ОСОБА_4 мав вчинити у листопаді 2006 року. Позивач довідався про те, що його право порушується і борг визначеними в договорі щомісячними платежами не повертається з листопада 2006 року.

До суду Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернулося в лютому 2011 року.

Враховуючи положення ст.261 ЦК України, правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, а також те, що відповідачем подавалася заява про застосування строків позовної давності, суди вірно застосували до правовідносин між сторонами з листопада 2006 року по лютий 2008 року строк позовної давності.

Таким чином, судами встановлено, що заборгованість з ОСОБА_4 на користь позивача за договором позики підлягає стягненню за період з лютого 2008 року по 31 травня 2020 року.

Всього за договором борг становить 1 698 900 грн., прострочено повернення боргу за договором на 163 місяці, тобто кожного місяця відповідач повинен був сплачувати по 10 422,70 грн. щомісячно.

З лютого 2008 року по травень 2020 року підлягає стягненню 1 532 136,90 грн. (10 422,70 грн. х 147 місяців) основного боргу і останнє рішення апеляційної інстанції в цій частині залишено без змін ухвалою касаційної інстанції.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом.

Оскільки Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернулося з позовом 02 лютого 2011 року, до правовідносин між сторонами з листопада 2006 року по лютий 2008 року застосовано строк позовної давності, інфляційні втрати та 3% річних слід розраховувати із суми заборгованості за останні три роки до дня звернення з позовом.

З 02 лютого 2008 року по 02 лютого 2011 року заборгованість становить 375 217,20 грн. (10 422,70 х 36 місяців).

Інфляційні втрати за вказаний період складають 176 706,17 грн.;

3% річних від простроченої суми за вказаний період становить 33 803,08 грн..

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» - ДжиоєвоїДіани Валеріївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» (ідентифікаційний Код 14073675) інфляційні втрати за період з 02.02.2008 року по 02.02.2011 року в розмірі 176 706,17 грн. та 3 % річних від простроченої суми за період з 02.02.2008 року по 02.02.2011 року в розмірі 33 803,08 грн., а всього 210 509,25 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-