АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5094/16 Головуючий 1 інст. Боговський Д.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому після уточнень, доповнень та змін просить встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_8 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 1993 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_8 27 серпня 2014 року; змінити черговість спадкування, визнавши її спадкоємцем першої черги як дружини та надавши їй право на спадкування у першу чергу після смерті чоловіка; визнати за нею право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 27.08.2014.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з жовтня 1993 року вона почала мешкати із ОСОБА_8 однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та сумісний бюджет, вона мешкала в квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, куди перевезла свої особисті речі. Спірна квартира була отримала ОСОБА_8 в 1993 році. У 1994 році ОСОБА_8 приватизував квартиру на своє імя і вони постійно спільно мешкали в ній, робили ремонтні роботи у квартирі. У 2006 році померла мати ОСОБА_8, і позивач усі витрати на її поховання взяла на себе. Крім того, у 2008 році ОСОБА_8 переніс інсульт та ОСОБА_4 постійно здійснювала за ним необхідний догляд. 27 серпня 2014 року її чоловік ОСОБА_8 помер, вона займалась організацією його поховання. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до якої входить спірна квартира. Двоюрідні брати ОСОБА_8 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та його сестра ОСОБА_7 на спадщину не претендували, про що подали відповідні заяви до нотаріуса. ОСОБА_4 також звернулась із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про отримання спадщини, оскільки їй необхідно встановити факт спільного проживання із спадкодавцем для отримання права на спадкування. Враховуючи, що вона може вважатися лише спадкоємцем четвертої черги, вона просила змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3

Третя особа у справі ОСОБА_3 звернувся до суду із позовними вимогами, які в ході розгляду справи уточнював та остаточно просив встановити факт та визнати, що ОСОБА_8, померлий 27.08.2014, є його рідним батьком, внести відповідні зміни до актового запису про його народження; визнати за ним право власності на гараж № 67 в гаражному кооперативі «Шанс-1» за адресою: м.Харків, вул.Ньютона,124, а також право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8, померлого 27 серпня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що його мати ОСОБА_9 із ОСОБА_8 кілька років мешкали спільно, а у березні 1985 року народився він. Після його народження і до початку 1992 року його батьки жили разом, вели спільне господарство, але у зареєстрованому шлюбі не перебували. Мати зареєстрували його народження особисто, однак він вважав та називав ОСОБА_8 своїм батьком. ОСОБА_3 завжди хотів у належний спосіб юридично підтвердити та встановити факт того, що ОСОБА_8 є його батьком, але через безтурботність він постійно зволікав з цим питанням. До того ж в листопаді 2010 року під час ремонту будинку по вул. Тринклера в м. Харкові ОСОБА_3 зазнав трудового каліцтва, впавши з висоти близько 20 метрів і з того часу не може пересуватися, є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього нагляду. Всі ці факти тривалий час перешкоджали ОСОБА_3 зайнятися питанням юридичного підтвердження факту батьківства ОСОБА_8 Після смерті його батька 27 серпня 2014 року він звернувся до нотаріальної контори із питанням щодо оформлення спадкового майна та дізнався про наявність в провадження суду позову ОСОБА_4 та вважав за потрібне звернутися із відповідним позовом.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 подав заяву про залишення без розгляду його вимог щодо визнання права власності на гараж № 67 в гаражному кооперативі «Шанс-1» в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8, а також заяву про відшкодування судових витрат.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_8 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 1993 року до 27 серпня 2014 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 27.08.2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 27.08.2014, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Внесено зміни до актового запису про народження № 201, зробленого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.04.1985, щодо народження 29 березня 1985 року ОСОБА_3, зазначивши батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8, померлого 27.08.2014р.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати, повязані із проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи, в сумі 8547,94 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати частково та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про надання права на спадкування після смерті ОСОБА_8, померлого 27.08.2014 року, разом із спадкоємцями першої черги та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог щодо визнання за нею права власності на ? частину квартири №106 по пр.. ОСОБА_11,136-В в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 27.08.2014 року. Просить визнати за ОСОБА_3 право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8

Рішення суду 1 інстанції переглядається тільки в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3М про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом не оскаржується, а тому судовою колегією в апеляційному порядку не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, відповідно до ст.303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи містять дані про те, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПЖФ від 20.01.1994, реєстровий № 3-94-5771.

27 серпня 2014 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер, та був за життя зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 30.01.1991 по день його смерті 27.08.2014.

Після смерті ОСОБА_8 Сьомої Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 539/2014.

Сестра ОСОБА_8 ОСОБА_7 та його двоюрідні брати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 оформили нотаріально посвідчені заяви щодо відмови у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_4 вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, однак не маючи належних документів на підтвердження цього факту, однак бажаючи оформити спадкові права, звернулась до суду із відповідним позовом.

ОСОБА_3, вважаючи себе сином ОСОБА_8 та бажаючи отримати належні йому права на спадщину як спадкоємця першої черги, заявив відповідні позовні вимоги.

Відповідно до положень п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Окремо зазначено про те, що проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Судова колегія вважає, що позивачем ОСОБА_4 суду надано достатньо доказів, що підтверджують факт спільного проживання її разом із ОСОБА_8 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу фактично з 1993 року по день смерті ОСОБА_8 Ці обставини відповідачем не спростовані.

Але разом з тим, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції помилково юридично встановив факт спільного проживання позивача з ОСОБА_8 однією сімєю як чоловіка без реєстрації шлюбу саме з жовтня 1993 року до 27 серпня 2014 року, оскільки ст.1264 ЦК України, та ст.74 СК України які дають підстави для звернення до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набула чинності тільки з часу набуття чинності ЦК України (від 16.12.2003р.) та СК України тобто з 01.01.2004р.

За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_4 з ОСОБА_8 однією сімєю як чоловіка без реєстрації шлюбу саме з 1 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_8 27.08.2014 року.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1259 ЦК України передбачена зміна черговості одержання права на спадкування, а саме черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Матеріали справи місять дані про те, що у 2008 році ОСОБА_8 переніс інсульт, внаслідок якого в нього розвинулась дисциркуляторна енцелопатія, він мав гіпертонічну хворобу третього ступеню, стенокардію, кардіосклероз, мав постійного проходити обстеження та лікування на стаціонарі лікарні, тільки ОСОБА_4 весь час постійно здійснювала за ним необхідний догляд, більше ніхто не цікавився станом його здоровя до самої його смерті.

Показання усіх свідків, допитаних у даній справі, свідчать про те, що лише ОСОБА_4 мешкала із ОСОБА_8 та опікувалась його здоровям. Тяжкий стан здоровя ОСОБА_8 в останні роки його життя підтверджується наявною у справі медичною документацією.

Враховуючи всі обставини справи, беручи до уваги, що померлий ОСОБА_8, був інвалідом другої групи, мав хронічні захворювання, після перенесеного у 2008 року інсульту, як наслідок в нього розвинулась дисцикулярна енцифалопія, мав гіпертонічну хворобу третього ступеню, стенокардію, артеріосклероз, з 1995 року не працював, потребував сторонньої допомоги, яку йому багато років надавала позивач ОСОБА_4, знаходився на повному її утриманні, яка працювала начальником потяга, та яка його й поховала, звертаючи увагу на те, що відповідач ОСОБА_3М за життя померлим ОСОБА_8 як син не визнавався; встановлення батьківства померлого щодо відповідача сталося тільки після смерті ОСОБА_8 під час розгляду даної справи за допомогою молекулярно-генетичної експертизи, відповідач за життя до часу каліцтва ніякої допомоги ОСОБА_8 як батьку не надавав та не спілкувався з ним, не брав ніякої участі у похованні ОСОБА_8, колегія суддів відповідно до положень ст.1278 ЦК України погоджується з висновком суду 1 інстанції, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що вимоги ОСОБА_4 про зміну черговості спадкування та надання їй права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Тому вважає ґрунтовними висновки суду 1 інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права власності підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_12 щодо визнання права власності на спадкове майно спірну квартиру, підлягають частковому задоволенню.

З підстав наведеного, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст.309 ЦПК України змінює рішення суду 1 інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1ст. 307, п.3,4 ч.1 309, 313, 314, 316, 317,319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року змінити

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_8 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 27 серпня 2014 року.

В решті рішення залишити без змін.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом рішення суду не переглядалось.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ю.А. Пономаренко

Судді - Н.Ф. Шевченко

ОСОБА_2