Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2128/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 19 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Агромакс Трейд» та ОСОБА_3 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ТОВ «УніКредит Лізинг» звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів 346415 грн. 64 коп. заборгованості по договору лізингу та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 22 квітня 2013 року між ТОВ «УніКредит Лізинг» (далі Лізингодавець) та ОСОБА_2 (далі Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу за №4491L13/00-LD, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за №590.

На виконання умов вказаного договору лізингодавець придбав предмет Лізингу та передав його у користування Лізингоодержувачу, про що свідчить акт прийому-передачі від 26 квітня 2013 року.

У забезпечення умов зобов'язання по цьому договору лізингу були укладені договори поруки між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ОСОБА_3 за №4491-L13/02/SUR, та ПП «Агромакс Трейд» за №4491-L13/01/SUR.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по вищевказаному договорі лізингу не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року позов задоволено, вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що судове рішення ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що договір містить додаток, що є його невід'ємною частиною, в якому зазначений курс є фіксованим і визначений на рівні 8.136 грн. за 1 долар США. Інших умов визначення дати платежу або іншої дати договір фінансового лізингу не містить, на що суд не звернув уваги. Крім того, починаючи з січня 2015 року виникла заборгованість по платежах, оскільки лізингоодержувач вважав суму договору внесеною в повному обсязі. А в процесі перемовин з'ясувалось, що в розрахунках змінювався курс валют, про що споживач не знав, оскільки загальна частина договору, що містить порядок формування періодичних лізингових платежів і додаток до цього договору не дають належної інформації щодо наявності у лізингодавця права в односторонньому порядку змінювати курс валют при формуванні чергового лізингового платежу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ОСОБА_5 було укладено договір фінансового лізингу №4491L13/00-LD (далі Договір) про придбання у власність від Продавця, що обраний Лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених Договором. Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі (п.1.1 Договору (а.с.9).

На виконання предмету Договору Лізингодавець придбав предмет Лізингу та передав його у користування Лізингоодержувачу, що підтверджується актом прийому-передачі від 26 квітня 2013 року (а.с.26).

Грошові зобов'язання ОСОБА_2 за договором лізингу забезпечені договорами поруки від 22 квітня 2013 року за №4491-L13/02/SUR між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ОСОБА_3 та №4491-L13/01/SUR між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ПП «Агромакс Трейд» (а.с.27-30, 31-34).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг).

За приписами частин другої і третьої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а згідно статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, таким чином між сторонами повинен бути укладений договір поруки ( ст. 553 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги, відносно того, що договір містить додаток, який є його невід'ємною частиною, де зазначений курс є фіксованим і визначений на рівні 8.136 грн. за 1 долар США та інших умов визначення дати платежу або іншої дати договір фінансового лізингу не містить, спростовуються самими умовами Договору.

Так, згідно п.5.3.2. Договору фінансового лізингу, періодичні лізингові платежі здійснюються за курсом продажу.

В главі «Визначення» Договору вказано, що Курс продажу - безготівковий курс продажу долара США/Євро, встановлений на офіційному сайті ПАТ «Укрсоцбанк» (або банк, який буде його правонаступником) на дату, що передує даті платежу або іншій даті визначеній в цьому Договорі (а.с.9).

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_2 погодився з такими умовами договору і навіть при зміні курсу гривні до долара США, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, продовжував вносити щомісячні платежі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу.

Проте, задовольняючи позовні вимоги Товариства про солідарне стягнення суми боргу з ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ПП «Агромакс Трейд», суд першої інстанції припустився порушень процесуального законодавства, що вплинуло на законність ухваленого рішення.

Так, враховуючи положення чинного законодавства, а саме статті 15 ЦПКУкраїни, статей 1, 2, 21 ГПК України, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між ТОВ «УніКредіт Лізинг» та ПП «Агромакс Трейд» не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

Відповідно до ст. 6 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України(стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

За таких обставин, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку з ПП «Агромакс Трейд» на користь ТОВ «УніКредіт Лізиг» заборгованості за договором лізингу в розмірі 346415 грн. 64 коп. та 1150 грн. 72 коп. судового збору підлягає скасуванню, провадження у справі в цій частині - закриттю, а в іншій частині колегія суддів ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредіт Лізинг» задовольнити частково.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (юридична адреса: 04070, м. Київ вул. Петра Сагайдачного, буд 22/1, ) солідарно з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 346415 грн. (триста сорок шість тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 64 коп. заборгованості за договором фінансового лізингу № 4491L13/00-LD від 22 квітня 2013 року та з кожного по 1726 (одній тисячі сімсот двадцять шість) грн. 08 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: