Дата документу 19.05.2016
Справа № 334/9203/15-ц
Провадження № 2/334/491/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Нікітенко Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

19.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на будинок № 22 а по вул. Курганна в м. Запоріжжі.

Заяву подано до подання позовної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина 3 статті 151 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її подання. У разі обґрунтованої вимоги заявника заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви, розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або і інших осіб.

Відповідно до розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів наданих заявником вбачається, що ОСОБА_1Л та ОСОБА_2 придбали у власність будинок та земельну ділянку за адресою м. Запоріжжя вул. Кургана, 22а, правовстановлюючі документи були оформленні на відповідача по справі. При цьому заявник просить накласти арешт на всю спірну квартиру, тобто, вид забезпечення позову, про який заявлено позивачем, не є співмірними з можливими позовними вимогами, отже є очевидним, що у звязку із застосуванням відповідного заходу можуть бути порушені права інших осіб. Позивач не довів, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, заявник не надає суду доказів, що є підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір розпорядитися спірним майном, а тому на даний час у суду не має підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що заява необґрунтована і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Нікітенко Н. П.