Справа № 331/834/16-ц
Провадження № 2/331/524/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Жукової О.Є.

при секретарі: Бойко М.О.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним та скасувати договір дарування від 26.02.1994 року квартири АДРЕСА_2

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що в січні 2016 року їй стало відомо, що належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_2 , яку вона вважала своєю власністю, в якій постійно проживала, з 26.02.1994 року їй не належить, а була подарована ОСОБА_3 її рідним братом ОСОБА_4 , який зловмисно скористався довіреністю, наданою нею тільки для приватизації квартири. Оскільки її брат ОСОБА_4 її обманув, не попередив її про угоду , вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , будучи допитані Дзержинським районним судом м. Ярославля, Російська Федерація, в порядку , визначеному Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифіковану Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Справу просили розглянути у їх відсутність.

В обгрунтування своїх заперечень зазначили, що ОСОБА_1 особисто просила оформити оспорюваний договір дарування, про що зазначила в листі юристу Ірині, та в довіреності. Крім того, видавши в 1993 році довіреність , ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 на вчинення будь-яких дій, пов»язаних з її майном, в тому числі укладати договір дарування.

Також відповідачі вказали, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності.

Представник третьої особи ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, оголосивши заперечення відповідачів, дослідивши письмові матеріали , приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Довіреністю від 08 липня 1993 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 оформити всі необхідні документи по приватизації квартири в АДРЕСА_3; укласти договір на її обслуговування; за необхідності здати в оренду і управляти та розпоряджатися всім її майном , в чому б воно не виявлялося і де б не знаходилося, в зв»язку з чим укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі покупати, продавати дарувати, приймати в дар, міняти та інш… Зазначена довіреність підписана ОСОБА_1 та завірена ОСОБА_5 державним нотаріусом нотаріальної контори Запорізької області та зареєстрована в реєстрі за № 2-3178 (а.с.47).

У відповідності до оспорюваного договору дарування від 26 лютого 1994 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 по довіреності , засвідченою Четвертою Запорізькою держнотконторою 08.07.1993 року ро реєстру № 2-3178, з однієї сторони, та ОСОБА_6, що діяла від імені ОСОБА_3 по довіреності, засвідченою Першою Воркутинською держнотконторою 21.02.1994 року по реєстру № 2-394, з іншої сторони, уклали договір про те, що ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 (а.с.51).

Зазначений договір підписаний сторонами в присутності нотаріуса, засвідчений ОСОБА_7 державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 5-668. Особи , тих, хто підписав договір, їх дієздатність , повноваження ОСОБА_4, ОСОБА_6 , а також приналежність ОСОБА_1 квартири , перевірені (а.с.51).

Згідно ч.1 ст. 48 ЦК України (редакції 1963 р.) недійсною є та угода, що не повідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 57 ЦК України (редакції 1963 р.) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК УРСР 1963 року суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т. ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення наведеної норми на підтвердження того, що договір дарування укладений відповідачем ОСОБА_4 від імені позивача шляхом обману, на підставі довіреності, яку вона надала останньому для приватизації квартири , та вчасно не скасувала, суду не надано.

Крім того, зазначені доводи позивача ОСОБА_1 спростовуються листами позивачки , та довіреністю, в яких остання висловлює намір подарувати належну їй квартиру за договором дарування ОСОБА_3 на підставі довіреності, яку вона надала брату (а.с.56,57). Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що ці листи написані нею. Крім того, факт видачі довіреності 08 липня 1993 року на ім»я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не оспорювався.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити , оскільки позивачем не доведено факту обману з боку ОСОБА_4 при укладанні оспорюваного договору.

Ст. ст. 71, 80 ЦК України ( в редакції 1963 року) визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено ( позовна давність) встановлюється в три роки. Якщо суд визнає побіжною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

У відповідність до ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовуються судом незалежно від заяви сторін.

З огляду на вищевикладене , суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права , оскільки згідно матеріалів справи копію договору дарування позивачка отримала 12 січня 2016 року , і інших доказів суду не надано.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

12.12.2016