_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9083/16-ц
Провадження № 2/520/4219/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Кадор-Оазис» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом надання права проходу та проїзду на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком по вулиці Дмитрія Донського, 5 буд. 10 у місті ОСОБА_3 шляхом зобовязання ОСОБА_2 «Кадор-Оазис» надати безстрокового право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до її житлового будинку, та право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою проведення ремонту будівель та споруд біля житлового будинку; право проїзду гостьового транспорту до її житлового будинку; право не чинити перешкоди в реалізації прав власника житлового будинку щодо експлуатації та обслуговування житлового будинку з метою проживання та користування усіма можливими побутовими послугами. Стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником котеджу для сімейного відпочинку №24, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Донського Дмитрія № 5/10, загальною площею 347,7 кв.м.

Позивач стверджує, що охорона ОСОБА_2 не дозволяє проїжджати до її будинку на машині та не пропускає машини з будівельними матеріалами, що тягне за собою додаткові витрати, які для неї дуже істотні. Вказує на те, що дії ОСОБА_2 не дають їй в повному обсязі розпоряджатися своїм житловим будинком та суперечить законодавству.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОК «Кадор-Оазис» - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Більш того зазначив, що ОСОБА_2 не обмежує позивача у реалізації його права володіння, користування та розпорядження її майном.

Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення позивача її представника та представника відповідача, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані чинним ЦК України та Земельним Кодексом України.

В судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс» та ОСОБА_5 було укладено Договір № О-24 про пайову участь у будівництві нерухомого майна, в пункті 3.1 якого встановлено, що в порядку передбаченим даним Договором, Підприємство зобовязується передати у власність Інвестора Пай безумовне майнове право на побудоване майно, яке стає його правом власності, а Інвестор зобовязується прийняти Пай та сплатити Підприємству суму Договору.

Під терміном побудоване майно (Обєкт інвестиції) розуміється котедж для сімейного відпочинку № 24, проектною площею 328,8 кв.м., тип 2, розташований в м. Одесі по вул. Дмитра Донського 5 на земельній ділянці загальною площею 2,5974 га.

В пункті 6.5 даного Договору передбачено, що разом з Паєм, після оформлення права власності на Побудоване майно до Інвестора переходить право користування земельною ділянкою до 0,0711 га, для обслуговування та експлуатації Побудованого майна. При цьому Замовник зобовязується відмовитися від права оренди на користь Інвестора, надавши відповідну заяву.

29 жовтня 2010 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на котедж для сімейного відпочинку № 24, серії САС № 914882.

Згодом, 16 червня 2011 року ОСОБА_5 помер, у звязку з чим 07 травня 2012 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контри ОСОБА_6на імя позивача ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на котедж для сімейного відпочинку № 24 (двадцять чотири), який знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Донського Дмитрія (вулиця ОСОБА_7), № 5/10 (пять дріб десять), загальною площею 347,7 кв.м.

18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс», в якій відмовляється від платного володіння та користування земельною ділянкою, площею 0,0708 га, що знаходиться на території Київського району м. Одеси по вулиці Донського Дмитрія, 5/10, та не заперечує проти того, щоб вищевказана земельна ділянка була оформлена у власність ОСОБА_1.

Рішенням Одеської міської ради № 5271-VІ від 27.08.2014 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Дмитрія Донського, 5/10, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Також з матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2015 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 7062-VI про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,2982 га, за адресою: м. Одеса, вул. Дмитрія Донського 5 та надання її в оренду ОСОБА_2 кооперативу «Кадор-Оазис».

02 грудня 2015 року між Одеською міською радою та ОСОБА_2 кооперативом «Кадор-Оазис» було укладено Договір оренди землі, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстрований в реєстрі за № 3738.

Відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року та рішення Одеської міської ради № 7062-VІ надає, а Орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку, площею 2,2982 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Дмитрія Донського, земельна ділянка 5, кадастровий номер :26:011:0204; вид використання: для експлуатації обслуговуючого кооперативу з обєктами індивідуального дачного будівництва; цільове призначення: Е.07.03 для індивідуального дачного будівництва.

Згідно пункту 3.1 вбачається, що Договір укладено на 25 років, для експлуатації обслуговуючого кооперативу з обєктами індивідуального дачного будівництва.

03 лютого 2016 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 308-VIІ про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, площею 2,2982 га за адресою: м. Одеса, вул. Дмитрія Донського, 5 для експлуатації обслуговуючого кооперативу з обєктами індивідуального дачного будівництва та внесення змін до договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та ОСОБА_2 кооперативом «Кадор-Оазис».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що охорона ОСОБА_2 не дозволяє проїжджати до її будинку на машині та не пропускає машини з будівельними матеріалам.

З цього приводу позивач двічі зверталася до Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з проханням прийняти міри до осіб, які не пропускають проїзд автотранспорту до її будинку, в результаті чого були заведені матеріали ЄО № 11888, 13094.

Однак, вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що, як бачається зі Статуту відповідача, ОСОБА_2 кооператив "Кадор-Оазис" створено, зокрема, з метою належного утримання та використання, управління майном кооперативу тощо.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, у зв'язку з проведенням ремонтних робіт на території котеджного містечка великовантажними машинами було пошкоджено дророжнє покриття в кооперативі, яке було відновлено за рахунок коштів кооперативу. У зв'язку з чим у червні 2016 року було прийнято рішення про обмеження доступу вантажного транспорту на територію кооперативу.

Крім того, звертаючись до суду з вимогою про надання безстрокового права проходу та проїзду на велосипеді, права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до її житлового будинку, позивач не надала жодних варіантів такого проходу та проїзду, з клопотанням про призначення експертних досліджень до суду не зверталась, доказів неможливості організувати такий прохід та проїзд іншим шляхом суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Частиною 1 ст. 402 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. А згідно ч. 3 цієї статті, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Суд критично оцінює пропозицію позивача щодо можливого встановлення земельного сервітуту у спосіб зазначений у прохальній частині позову, оскільки в ньому не обумовлені істотні умови договору (платний чи безоплатний, де саме його слід встановити, у яких розмірах земельної ділянки, чи не будуть за варіантом, запропонованим позивачем, порушуватися права інших осіб, тощо).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (п.221 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7).

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись ст. 88 ЗК, ст. ст. 355, 358, 364, 373, 367, 386 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Кадор-Оазис», про усунення перешкод в користуванні житлового будинку, шляхом надання права проходу та проїзду на земельну ділянку відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.