Справа № 265/8083/15-ц
Провадження № 2/265/407/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

за участі секретаря - Азарової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що між нею та ОСОБА_4 був укладений 29 грудня 2005 року договір довічного утримання, за яким позивачка передала ОСОБА_4 належну їй квартиру АДРЕСА_1, за що відповідачка зобовязалась довічно утримувати ОСОБА_1 шляхом щомісячних витрат в сумі 300 грн. на ці цілі. При цьому відповідачка зобовязалась забезпечити позивачку житлом, щоденним трьохразовим харчуванням, наданням побутових послуг, послуг перукаря, забезпеченням її відповідними лікарськими засобами. Позивачка виконала узяті на себе зобовязання, однак відповідачка не приступила до виконання своїх зобовязань, які не виконує протягом 10 років, порушивши умови укладеного договору. Позивачка внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 змушена мешкати у аварійному будинку, без засобів до існування. В цей же час у АДРЕСА_2 син відповідачки. Додавала, що у серпні 2015 року позивачці стало зле, внаслідок захворювання на діабет, тому їй була необхідна матеріальна допомога та догляд, однак ОСОБА_4 відмовилась надати їй таку допомогу. В подальшому відповідачка також відмовилась надавати їй допомогу лікарськими засобами, не виконуючи умов договору довічного утримання. На підставі переліченого просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачкою 29 грудня 2005 року, а також просила суд визнати за нею право власності на АДРЕСА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримала заявлені нею вимоги, на задоволенні поданого позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник позивачки, який діє на підставі договору, ОСОБА_5, в судовому засіданні підтримавши доводи ОСОБА_1, додавав, що позивачка не зверталась до суду раніше, бо відповідачка приходиться їй племінницею та вона сподівалась на вирішення даного спору мирним шляхом, однак внаслідок повного нехтування ОСОБА_4 своїх зобовязань по відношенню до ОСОБА_1, позивачка змушена була просити суд відновити її порушені права, оскільки їй у теперішній час ніде мешкати, бо будинок, де вона до цього часу жила (вулиця Азовстальська 105 в м. Маріуполі) перебуває у аварійному стані. На підставі переліченого просив суд повністю задовольнити заявлений ОСОБА_1 позов.

Відповідачка, ОСОБА_6, у судове засідання не з'явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутністю.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із ч. 1 ст. 749 ЦК у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За ч. 1 ст. 750 ЦК набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). В цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

На підставі ч. 1 ст. 751 ЦК матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до договору довічного утримання від 29 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстр № 8779, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали угоду, за якою ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 2005 року, що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 грудня 2005 року. В свою чергу відповідачка зобовязалась забезпечити позивачку довічним утриманням та доглядом. Сторони угоди визначили, що матеріальне забезпечення з утримання ОСОБА_1 оцінюється в 300 грн. на місяць, а утримання визначається у вигляді забезпечення ОСОБА_1 житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання позиваки у АДРЕСА_3, забезпечення позивачки трьохразовим калорійним харчуванням на суму 260 грн. щомісяця, пранням її білизни один раз на 14 днів, наданням послуг перукаря 1 раз на місяць, ремонт побутової техніки, забезпечення належними лікувальними засобами. При цьому позивачка має право вимагати розірвання договору в разі невиконання або неналежного виконання умов договору відповідачкою (а. с. 4, 5, 32, 33).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 6 лютого 2006 року вбачається, що ОСОБА_4 є власником АДРЕСА_3 на підставі договору довічного утримання від 29 грудня 2005 року (а. с. 6).

Суд при цьому зазначає, що на підставі інформації з Жовтневого РВ в м Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області та Іллічівського РВ в м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_4 була знята 5 травня 2009 року з реєстрації АДРЕСА_4 та є зареєстрованою тепер по вул. Забайкальній 73 в м. Маріуполі. При цьому за даними Іллічівського РВ в м. Маріуполі вбачається також, що відповідачка змінила прізвище на «Васільєва» (а. с. 14, 28).

Суд зауважує, що за п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

При цьому на підставі ч. 1 ст. 756 ЦК в разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У такому випадку витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Допитана свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказувала, що вона мешкала у ОСОБА_1 біля двох з половиною років, починаючи з 2006 року, по вул. Азовстальській 105, знімаючи у позивачки там кімнату. Зазначала, що протягом цього часу ОСОБА_1 мешкала у буд. 105 по вул. Азовстальській разом із нею. Вказувала, що вона за весь цей час лише двічі бачила відповідачку, яка не надавала жодної допомоги ОСОБА_1 з тих пір й досі, оскільки свідок підтримує до тепер дружні стосунки із позивачкою, до якої часто навідується. Додавала, що будинок 105 по вулиці Азовстальській в м. Маріуполі перебуває у аварійному стані, а позивачка самостійно не має змоги його лагодити, бо у ОСОБА_1 не має коштів на це. Підтвердила у суді, що відповідачка не приносила їжу позивачці, не прала її одежу, не відводила до перукаря, не придбавала їй ліки та не надавала матеріальної або іншої допомоги.

Свідок ОСОБА_8 вказував, що він у теперішній час мешкає по вул. Азовстальській 105 в м. Маріуполі протягом останніх трьох років разом із ОСОБА_1, в якої в цьому будинку винаймає кімнату. Стверджував, що за цей час він лише одного разу бачив відповідачку на похованні рідної особи ОСОБА_1, а за весь цей час відповідачка не надавала жодної допомоги ОСОБА_1, бо не придбавала ліки їй, не придбавала їжу та не давала грошей останній.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив пояснення свідка ОСОБА_8, вказуючи, що він є родичем ОСОБА_8, до якого часто навідується по вул. Азовстальській 105 в м. Маріуполі, де той мешкає разом із ОСОБА_1 При цьому зазначав, що жодного разу не бачив відповідачки або іншого родича позивачки у цьому будинку. Також додав, що йому невідомо про надання допомоги позивачці з боку рідних ОСОБА_1

На підставі перелічених нормативно-правових актів та досліджених доказів, суд встановив, що відповідачка ОСОБА_2 не виконувала своїх обов'язків за договором довічного утримання від 29 грудня 2005 року, оскільки фактично не забезпечила ОСОБА_1 довічним утриманням та доглядом, що виразилось у тому, що відповідачка матеріально не забезпечувала позивачку у визначених угодою від 29 грудня 2005 рок розмірах, не забезпечила ОСОБА_1 безоплатним проживанням у ІНФОРМАЦІЯ_1, не забезпечила позивачку щоденним харчуванням, щомісячним пранням та наданням послуг перукаря, ремонтом побутової техніки, а також не забезпечила ОСОБА_1 необхідними ліками.

Крім цього суд зазначає, що при вирішенні заявлених вимог ОСОБА_1 судом не береться до уваги наявність або відсутність у діях відповідачки вини ОСОБА_2, бо цього не вимагає закон для розірвання договору довічного утримання за заявою відчужувача, враховуючи, що судом було встановлено невиконання умов такого договору з боку набувача.

Таким чином встановлені обставини справи свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами 29 грудня 2005 року.

Крім цього суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на АДРЕСА_3, внаслідок чого в цій частині вимоги позивачки також підлягають задоволенню на підставі ч. 1 ст. 756 ЦК.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн., сплачений ОСОБА_1 при поданні до суду вказаного позову.

При цьому суд відмічає, що оскільки ОСОБА_1 не було сплачено суду судовий збір щодо її вимог про визнання за нею права власності на нерухоме майно, то внаслідок задоволення її позову судом з ОСОБА_2 також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

З матеріалів справи вбачається крім іншого, що ОСОБА_1 було понесено витрати на правову допомогу, що підтверджується квитанцією адвоката ОСОБА_5 про складання позивачці в рамках такої допомоги позовної заяви, що підтверджується умовами укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору. Вказані послуги адвоката були оцінено в сумі 600 грн. (а. с. 7, 22).

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, повязанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в галузі права, які надають послуги в порядку, встановленому законом.

За ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки розмір мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» складає 1378 грн., то розмір компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі не може перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому на підставі п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Таким чином суд вважає доведеним, що витрати на правову допомогу ОСОБА_1 в сумі 600 грн. необхідно стягнути з відповідачки.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_3, задовольнити.

Договір довічного утримання від 29 грудня 2005 року, посвідчений 29 грудня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстр № 8779, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - розірвати.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_5 (житлова площа 12,2 кв. м., загальна площа 27,8 кв. м.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору, в розмірі 1087,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя