У Х В А Л А

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, що виникли внаслідок інфляції, та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, вирішено стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 інфляційні витрати в розмірі 109 тис. 872 грн 24 коп., моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн та судові витрати в розмірі 1 тис. 987 грн 19 коп.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2015 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 лютого 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих вимог ОСОБА_5 Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінено, зменшено розмір судових витрат з 1 987 грн 19 коп. до 1 тис. 98 грн 72 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У січні 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 625 ЦК України.

Для прикладу заявник надав постанову Верховного Суду України від

13 січня 2016 року (справа № 6-3019цс15).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування понесених інфляційних витрат, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підставі судового рішення на користь позивача стягнуто збитки, завдані неналежним виконанням відповідачем договору підряду. Оскільки це зобов'язання є грошовим, то у разі прострочення його виконання боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи нове рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами договору підряду не передбачено такої відповідальності як відшкодування моральної шкоди у разі порушення цього зобов'язання.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції зазначив, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа № 6-3019цс15) міститься висновок про те, що за змістом положення статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 ЦК України.

Зазначену постанову прийнято в справі, предметом якої є нарахування інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням зобов'язання за рахунком, відкритим позивачем у банку і на якій нараховувалась заробітна плата, унаслідок викрадення працівниками банку нарахованих коштів під час виконання ними своїх обов'язків.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України висновку, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, за результатами перегляду якої Верховним Судом України прийнято цю постанову, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, що виникли внаслідок інфляції, та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема