Справа № 142/1505/15-ц Провадження № 22-ц/772/702/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Євролізинг Україна»

на рішення Піщанського районного суду від 29 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та повернення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та повернення безпідставно набутих коштів.

В заяві зазначав, що між ним-позивачем та ТОВ «Євролізинг Україна», в особі його представника ОСОБА_3, 06.06.2015 року було підписано договір фінансового лізингу, предметом якого мав бути автомобіль КІА sportage, 2014 року випуску, вартістю 307000 грн.

До його підписання, працівником товариства було надано текст договору №00874 та рахунок на оплату авансу за автомобіль в розмірі 61000 грн. з призначенням платежу «платіж за договором №00874». За умовами договору він мав отримати автомобіль у власність. Зі слів представника відповідача залишок вартості автомобіля в сумі 246000 грн. він міг сплатити протягом року після підписання договору. До підписання договору №00874 він-позивач оплатив 61000 грн. з призначенням «платіж за договором №00874».

Після сплати коштів йому-позивачу на підпис було надано текст договору який, як запевнила представник відповідача, був тим самим договором за №00874, з умовами якого він вже ознайомлений.

Коли вдома він повторно ознайомився з умовами договору, то виявив, що йому на підпис було надано не договір №00874, а зовсім інший договір фінансового лізингу за №Д 00874, укладений нібито у м. Київ. При цьому, предметом договору №Д 00874 був лізинг автомобіля КІА sportagе, вартістю 611000 грн., який він уже не набував у власність, а мав отримати лише у користування від відповідача шляхом непрямого фінансового лізингу.

Наступного дня він звернувся до представника відповідача ОСОБА_3 за поверненням сплачених коштів, однак остання повідомила, щоб він звертався у Київський офіс ТОВ «Євролізинг Україна», оскільки вона таких питань не вирішує.

За телефонним номером, вказаним у договорі, його запевнили, що сталась помилка і найближчим часом будуть повернуті сплачені кошти.

Після цього кілька разів по телефону його повідомляли, що через технічні проблеми коштів перерахувати відповідач не може.

На його-позивача письмову заяву від 06.08.2015 року про повернення безпідставно отриманих коштів відповідач надіслав лист за №557 від 01.09.2015 року, в якому повідомив про розірвання договору фінансового лізингу №Д00874 від 06.06.2015 року.

Вважає, що такими діями порушено його-позивача права, а сплачені ним на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» кошти з призначенням платежу «за договором №00874» були набуті відповідачем безпідставно. Тому просив стягнути з відповідача на його-позивача користь 61000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Піщанського районного суду від 29 грудня 2015 рокупозов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 61000 грн. та витрати понесені на юридичну допомогу в розмірі 2500 грн.

Також стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» судовий збір в розмірі 610 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 06.06.2015 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Євролізинг Україна» договір №Д 00874 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль КІА sportagе вартістю 611000 грн. (а.с.3-14).

Згідно копії квитанції №NIPNW43824 від 06.06.2015 року, оригінал якої був досліджений судом, позивач сплатив на рахунок відповідача 61000 грн., призначення платежу в якій зазначено «адміністративний платіж згідно Договору Фінансового Лізингу №00874» (а.с.17). Тобто, сплата коштів відбулася за договором, номер якого не містить літери «Д».

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив суду, що для сплати коштів представником ТОВ «Євролізинг Україна» було надано роздруківку з реквізитами, за якими необхідно було внести адміністративний платіж в сумі 61000 грн. за номером договору фінансового лізингу №00874, який фактично не укладався.

Також позивач стверджує, що з метою придбання саме автомобіля КІА sportage, 2014 року випуску, і саме вартістю 307000 грн., велася розмова з представником товариства. В якості авансового платежу за договором, який позивач мав намір укласти, однак, не уклав, було сплачено 61000 грн.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Задоволюючи позовні вимоги, суд правильно виходив з того, що наведені обставини справи та норми матеріального права свідчать про наявність підстав для висновку, що відповідач набув належні позивачу кошти без достатньої правової підстави, оскільки в даному випадку договір фінансового лізингу за №00874 від 06.06.2015 року між сторонами не укладався, а тому сплачені позивачем грошові кошти в сумі 61000 грн. за договором, який не був укладений, підлягають стягненню з відповідача як безпідставно набуті.

При цьому, вирішуючи спір, суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, надав можливість відповідачу подати суду докази на спростування позовних вимог і доводів позивача, чим відповідач скористався, подавши лише свої письмові заперечення (а.с.56-60). Проте, будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідачем надано не було.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

В скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що висновок суду про те, що позивач фактично сплатив кошти не по договору за №Д 00874, а по іншому правочину, який не був укладений сторонами, є передчасним і надуманим, оскільки сторони уклали Договір фінансового лізингу, зазначили дату такого укладення та номер договору, при цьому судом не враховано, що зазначена в номері договору літера «Д» існує для внутрішньої ідентифікації договорів, що мають еквівалент у доларах США, але номер та дата договору указана вірно і є основним доказом сплати коштів позивачем відповідно до укладеного ним правочину. А отже, в даному випадку наявний договірний характер спірних правовідносин, що виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, в тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу.

Колегія суддів вважає, що дані посилання не заслуговують на увагу, оскільки вони не доводять той факт, що збіг цифр номера та дати в Договорі фінансового лізингу №Д 00874, який був підписаний сторонами, є доказом того, що кошти в сумі 61000 грн. сплачені позивачем як «адміністративний платіж згідно Договору Фінансового Лізингу №00874», який не був укладений між сторонами, сплачені останнім саме у виконання і відповідно до укладеного ним правочину за №Д 00874. До того ж ці посилання спростовуються копіями додатків за №№1 та 2 до договору фінансового лізингу від 06.06.2015 року, які підписані сторонами і в яких, як видно, зазначено номер договору як №00874, а не №Д 00874 (а.с.15,16).

Решта доводів апеляційної скарги теж безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Євролізинг Україна» відхилити.

Рішення Піщанського районного суду від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий : Л.В. Пащенко

Судді: В.М. Медяний

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: /підпис/