Категорія: 48 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 15 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2, який обґрунтований тим, що з 30.04.2010 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який був розірваний 22.10.2014 року. Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю.

Вказує на те, що з моменту розлучення відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. У зв'язку з цим він звернувся із заявою до Служби у справах дітей Луцької міської ради для визначення способу у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням вказаного органу від 20.10.2015 року № 64 «Про участь ОСОБА_1 у вихованні дитини» йому визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4. Однак незважаючи на вказане рішення, відповідачка і надалі перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дитиною.

Просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та визначити наступні способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_4: шляхом побачень та відвідувань її один раз на місяць у вихідний день з 10.00 год. до 18.00 год., без присутності матері ОСОБА_2 та членів її родини; під час літніх канікул щороку сумарно 14 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; спілкування з донькою засобами телефонного зв'язку щонеділі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15.02.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: шляхом побачень та відвідувань її один раз на місяць у вихідний день з 10.00 год. до 18.00 год., без присутності матері ОСОБА_2 та членів її родини; під час літніх канікул щороку сумарно 14 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; спілкування з донькою засобами телефонного зв'язку щонеділі.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому зобов'язав ОСОБА_2 не чинити таких перешкод ОСОБА_1 та визначив способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою.

Однак погодитися з такими висновками не можна, оскільки до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 30.04.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.10.2014 року розірвано (а.с.5, 6 ). Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.06.2012 року (а.с.7 ).

Судом також встановлено, що на час розгляду справи колишнє подружжя проживає окремо і перебуває в неприязних відносинах.

Як вбачається з рішення Служби у справах дітей Луцької міської ради № 64 від 20.10.2015 року «Про участь ОСОБА_1 у вихованні дитини», позивачу визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4(а.с.8).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4, не дає можливості бачитися з дитиною, на телефонні дзвінки, з приводу можливості побачитися з дитиною, не відповідає та вчиняє інші різноманітні дії щоб виключити можливість спілкуватися з дитиною. Відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, яким встановлено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не виконує його, а тому вважає, що такі перешкоди повинні бути усунуті в судовому порядку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Частинами 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам наведених норм процесуального права позивачем ОСОБА_1 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами ті обставини, що відповідачкою до моменту звернення його із зазначеним позовом йому чинилися перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, а також те, що нею не виконується згадане рішення органу опіки та піклування.

Покликання позивача і посилання суду першої інстанції в своєму рішенні на те, що 08.01.2016 року ОСОБА_2 не надала йому можливості провести час з дитиною, поспілкуватися з нею, внаслідок чого між ним та відповідачем виник скандал, свідком чого була ОСОБА_6 і яка була допитана в суді в якості свідка з приводу зазначеного факту, не можуть братись до уваги, оскільки зазначена подія, яка підтверджена показаннями названого свідка, мала місце після звернення ОСОБА_1 17.11.2015 року (менше ніж через місяць після прийняття згаданого рішення органу опіки та піклування) з розглядуваним позовом і тому не могла бути підставою цього позову та враховуватись судом при його вирішенні. Підставами позову можуть служити тільки ті обставини, які існували до його подання в суд. Обставини, які виникли під час розгляду справи можуть бути підставою для пред'явлення нового позову, а не для позову, заявленого раніше виникнення цих обставин.

Оскільки судом при вирішенні розглядуваного спору, крім зазначеного факту чинення перешкод, що мав місце після звернення позивача з позовом до суд, інших доказів перешкоджання відповідачкою у його спілкуванні з донькою не здобуто, в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 15 лютого 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: