АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/620/16 Головуючий 1 інстанції - Жорняк О.М.
Справа № 619/5065/14-ц Доповідач Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

при секретарі - Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звенувся до суду із позовом до ОСОБА_3 Геннадійовияа і посив стягнути з нього борг за договором позики в розмірі 898482, 81 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 07 лютого 2013 року він передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 60 000( шістдесят тисяч) доларів США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 19.04.2013 року, згідно розписки від 07.02.2013 року. На підтвердження зазначеного договору позики відповідачем було складено відповідну розписку. На неодноразову вимоги повернути борг відповідач відмовлявся з посиланням на відсутність коштів.

Позивач стверджував, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання і вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений.

Загальна сума процентів за користування позиченими коштами за період з 19.04.2013 року по 24.09.2014 року, в залежності від встановленої НБУ облікової ставки, за розрахунком позивача, становить: сума позики 60 000 ( шістдесят тисяч) доларів США, отже сума процентів за користування відповідачем позикою за період з 19.04.2013 року по 24.09.2014 року складає - 6843,00 доларів США.

Три проценти річних від суми боргу за договором позики, за розрахунком позивача, складають: 60 000 дол. США ? 3% / 100%/ 365 днів ?521 день = 2569 дол. США.

Позивач стверджував, що загальна сума основного боргу становить 69 412,00 доларів США, що на час звернення до суду складає по курсу НБУ в національній валюті гривні 898 482,81 гривень.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2Ї заборгованість за договором позики в сумі 898482 (вісімсот дев'яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят дві ) гривні 81 копійку.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04 березня 2015 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 січня 2015 року скасовано справу призначено до розгляду у загальному порядку.

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати недійсним договір позики від 07.02.2013 року, укладений між ним та ОСОБА_2 в якому зазначено, що у цей час він отримав від ОСОБА_2 в борг 60 000 доларів США зі строком повернення до 19 квітня 2013 року.

ОСОБА_3 стверджував, що зазначені у розписці кошти він не отримував, розписку написано під впливом з боку ОСОБА_2 Побоюючись за своє здоровя та самого ОСОБА_2 , він до правоохоронних органів не звертався. Укладений договір позики не відповідав його волевиявленню, та був написаний під фізичним та психичнтм впливом.

У судовому засіданні сторони проти предявлених до них позовів заперечували.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року позовни вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 898 482 (вісімсот дев'яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят дві ) грн. 81 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено питаня про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам не врахував його доводи про те, що мала місце погроза його життю з боку позивача. Грошові кошти в борг у ОСОБА_2 він не брав, а до правоохоронних органів не звертався, оскільки вважав, що ОСОБА_2 не буде вимагати від нього не отримані ним гроші. Крім того згоди на укладення договору позики не давала його дружина.

В судове засідання сторони черговий раз не зявилися. Раніше ОСОБА_3 отримував судову повістку на 12.01.2016 року, про, що свідчить поштова розписка про отримання повістки особисто(а.с.148). Більше судові повістки у судове засідання ОСОБА_3 не отримував і вони поверталися без вручення. В судове засідання на 26.01.2016 року повістка отримана представником ОСОБА_3 ОСОБА_6, але від неі надійшла заява про розгляд справи без її участі. В судове засідання на 22.02.2015 року ОСОБА_6 судову повістку отримала, ОСОБА_3 черговий раз за повісткою у поштове відділення не з*явився. При таких обставинах і враховуючи передбачені ст.303-1 ЦПК України строки розгляду апеляційної скарги колегія вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та представника.

Заслухавши доповідача, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2013 року позивач ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі еквівалентній 60 000( шістдесят тисяч) доларів США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 19.04.2013 року. Ці обставини підтверджуються розписки від 07.02.2013 року, яка написана ОСОБА_3 власноручно і проти цього він у суді першої інстанції не заперечував. В суді першої інстанції і в апеляційній скарзі відповідач стверджував, що зазначену у розписці кошти він від ОСОБА_2 не отримував, розписку про отримання грошових коштів він змушений був написати під впливом позивача. Втім, за час з дати видачі розписки по теперішній час відповідач жодного разу не повертав взяті у борг грошові кошти. На неодноразові звернення позивача повернути борг, відповідач відмовляється повернути борг, мотивуючи це тим, що в нього відсутні кошти. До теперішнього часу борг не повернуто. Доводи відповідача щодо того, що розписку він написав під впливом з боку позивача належного підтвердження у суді першої інстанції не знайшли. Посилання ОСОБА_3 на те, що до міліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 він не звертався побоюючись, що це призведе для нього до негативних наслідків, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивачем у суді першої інстанції не доведено, що розписку про отримання коштів від ОСОБА_2 у розмірі 60 000 доларів США він написав під будь-яким впливом з боку позивача. Доказування, як зазначено у ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 Ю,Г. не доведено,що грошові кошти у розмірі 60000 доларів США від позивача він не отримував і що розписку про отримання цих коштів він написав під впливом позивача. У задоволенні позову про визнання договору договору позики недійсним відмовлено обґрунтовано. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 рішеня суду в цій частині не спростовують.

Згідно із чі ст,207 ЦК України,правочин вважається вчиненим у письмовій формі ,якщо його зміст зафіксований у одному, або кількох документах листах, телеграмах якими обмінялися сторони, згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій форм і,якщо він підписаний сторонами.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розписка, власноручно підписана відповідачем, є документом, що стверджує про вчинення правочину.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до договору.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позивачеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася , та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про визначення заборгованості відповідач за час невиконання зобовязання за договором позики суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сума процентів за користування відповідачем позикою за період з 19.04.2013 року по 24.09.2014 року складає = 6843,00 доларів США. 3% річних від суми боргу за договором позики складають: 60 000 дол.США х 3% / 100%/ 365 днів х 521 день = 2569 дол.США. Загальна сума основного боргу становить 69 412,00 доларів США, що на час ухвалення рішення суду, як стверджував позивач, по курсу НБУ в національній валюті гривні складає 898 482,81 гривень.

Відповідач розрахунок заборгованості фактично не оспорює, оскільки стверджує, що коштів від ОСОБА_2 не отримував. Власного розрахунку заборгованості він не навів. При таких обставинах змінювати розмір суму стягнення на користь позивача підстав немає.

Доводи апеляційної скарги і в цій частині рішення суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцйну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Хрківської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -