Справа № 127/8851/16-ц
Провадження № 2/127/3586/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики у сумі 2 200,00 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 792,00 грн. 4 010,00 грн. індексу інфляції та 15000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 01 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 600 грн. 00 коп. з умовою їх повернення до 1 червня 2012 року, що підтверджується розпискою від 01.05.2012 року.

08 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 1 100 грн. 00 коп. з умовою виконати роботи протягом червня - серпня 2012 року з будівництва сараю або їх повернення до 1 вересня 2012 року, що підтверджується розпискою від 08.05.2012 року.

12.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 500 грн.00 коп. з умовою виконати роботи протягом червня - серпня 2013 року з будівництва сараю або їх повернення до 1 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою від 12.02.2013 року.

Протягом червня - серпня 2012 року та червня - серпня 2013 року роботи з будівництва сараю відповідач не виконав, кошти в зазначені строки не повернув.

8 квітня 2016 року позивач звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією повернути належні їй кошти, які отримані ним за договорами позики, до 20 квітня 2016 року. Однак така вимога залишилась без виконання.

У звязку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 7 002,00 грн., яка складається з наступного :

-2 200,00 грн. основна сума боргу;

-792,00 грн. 3% річних від простроченої суми боргу;

-4 010,00 грн. інфляційні нарахування від суми заборгованості.

Позивач також вважає, що не тільки з ОСОБА_2 повинна бути стягнута сума боргу, а й з його дружини ОСОБА_3. Так як відповідачі проживають однією сімєю, отримані кошти за договором позики витратили на потреби сімї, тому повинні повернути їй не лише всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, а й сплатити моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 15 000,00 грн.

Ці обставини і стали підставою звернення до суду з відповідною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договорами позики на загальну суму 2 200,00 грн. визнав. Решту позовних вимог не визнав та просив залишити їх без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечувала щодо позовних вимог та просила залишити їх без задоволення. Свої заперечення мотивувала тим, що як на час укладення ОСОБА_2 договорів позики, так і на теперішній час вона не перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

При судовому розгляді по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 600 грн. 00 коп. з умовою їх повернення до 1 червня 2012 року, що підтверджується розпискою від 01.05.2012 року.

08 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 1 100 грн. 00 коп. з умовою виконати роботи протягом червня - серпня 2012 року з будівництва сараю або їх повернення до 1 вересня 2012 року, що підтверджується розпискою від 08.05.2012 року.

12.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу кошти в сумі 500 грн.00 коп. з умовою виконати роботи протягом червня - серпня 2013 року з будівництва сараю або їх повернення до 1 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою від 12.02.2013 року.

Протягом червня - серпня 2012 року та червня - серпня 2013 року роботи з будівництва сараю відповідач не виконав, кошти в зазначені строки не повернув.

8 квітня 2016 року позивач звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією повернути належні їй кошти, які отримані ним за договорами позики, до 20 квітня 2016 року. Однак така вимога залишилась без виконання.

У звязку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 7 002,00 грн., яка складається з наступного :

-2 200,00 грн. основна сума боргу;

-792,00 грн. 3% річних від простроченої суми боргу;

-4 010,00 грн. інфляційні нарахування від суми заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з положеннями статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи часткове визнання ОСОБА_2 позовних вимог щодо заборгованості за договорами позики, суд дійшов до переконання про те, що вимога в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 01.05.2012 року в сумі 600 грн., за договором позики від 08.05.2012 року в сумі 1100 грн., за договором позики від 12.02.2013 року в сумі 500 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в сумі 792 грн., грошових коштів 4010 грн. з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_3 суд вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебувають і на час укладення договорів позики не перебували. Доказів, які б доводили укладення шлюбу між відповідачами, суду не подано.

Відповідно до ст.23 ЦК України ,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди 15000 грн. позивачем не обґрунтовано та не надано письмових доказів, які б доводили наявність причинного зв»язку погіршення стану її здоровя з діями відповідача ОСОБА_2 Однак, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_4 обіцяну роботу не виконав, позичені кошти не повернув, позивачу заподіяно психологічну травму, змінився її звичайний ритм життя, вона нервується, вважає себе ошуканою, змушена звертатись до суду за захистом свого права. На переконання суду позовна вимога про стягнення моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості підлягає частковому задоволенню на суму 1 000,00 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 23, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 10, 59-60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.05.2012 року в сумі 600 грн., за договором позики від 08.05.2012 року в сумі 1100 грн., за договором позики від 12.02.2013 року в сумі 500 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в сумі 792 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості 4010 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя