ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/320/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління у м. Києві ОСОБА_3 щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві перебував виконавчий лист № 753/2503/15 від 13.05.2015 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва щодо стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 56 000 грн. та судового збору у розмірі 560 грн. Вказує, що 23.08.2016 року стягував дізнався про те, що державний виконавець виніс постанову від 25.07.2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу. Вважає такі дії протиправними так, як ухвалою від 12.11.2015 року по справі № 753/17704/15 та ухвалою від 23.05.2016 року по справі № 753/8129/16 було встановлено наявність майна та було зобов'язано державного виконавця вчинити дії відповідно до закону. Зазначає, що на його думку, державний виконавець не вчинив передбачені ст.11Закону України «Про виконавче провадження» дії щодо примусового виконання рішення суду. Додатково додає, що стягувач при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження зазначив, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, а також просив здійснити виїзд за місцем мешкання та описати майно. Вважає, що державний виконавець зобов'язаний був вийти за місцем, описати та майно та накласти арешт, а у разі, якщо боржник не виконає вимоги щодо сплати боргу добровільно реалізувати майно. У зв'язку з чим, звернувся до суду зі скаргою та просив визнати бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління у м. Києві неправомірною та визнати неправомірні дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.07.2016 року.

В судовому засіданні скаржник заявлені у скарзі вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, причини неявки не відомі.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року видано виконавчий лист № 753/2503/15 щодо стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 56 000 грн. та судового збору у розмірі 560 грн. (а.с. 5).

25.07.2016 року старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3, керуючись п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій встановив, що в ході проведення виконавчих дій згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно накладене обтяження: заборона відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору; згідно відповіді УДАІ м. Києва транспортні засоби за боржником не зареєстровані; згідно відповіді ДПС України платник податків з таким податковим номером чи за серією паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває; згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує; виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржника та майно, на яке можливо звернути стягнення не розшукано, за даною адресою мешкає родина Опришко, про що складено відповідний акт.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Приписи пункту 9 частини першої статті 47 Закону встановлюють, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Позивач звернувся зі скаргою про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.07.2016 року.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на 25.07.2016 року за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору, також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно накладене обтяження: заборона відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору; згідно відповіді УДАІ м. Києва транспортні засоби за боржником не зареєстровані; згідно відповіді ДПС України платник податків з таким податковим номером чи за серією паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває; згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує; виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржника та майно, на яке можливо звернути стягнення не розшукано, за даною адресою мешкає родина Опришко, про що складено відповідний акт.

Отже, державний виконавець обґрунтовано виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону у зв'язку з тим, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини 1, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 3 статті 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 57-60, 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА