У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представників позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_9,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету ЧМР про скасування рішення.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_10, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнавши протиправним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 липня 2014 року №211, щодо переведення з житлового фонду до нежитлового квартиру АДРЕСА_1 та скасувати його.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув жодної уваги на Тимчасовий порядок використання території м.Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 28 грудня 2011 року на 16 сесії 6 скликання, де визначено, що ОСОБА_7 мав погодити перепланування та переведення жилої квартири до нежитлового фонду за погодженням співвласників будівлі на проведення відповідних робіт. Апелянт зазначає, що лише шість квартир з більш ніж сорока у будинку надали дозволи на переведення. ОСОБА_10 зазначає також, що він скористався своїм правом та заперечував проти переведення суміжної квартири та послідуючим будівельним роботам, що було проігноровано відповідними органами та ОСОБА_7, тому, як вважає апелянт, вказане свідчить про порушення його прав.

Також апелянт зазначає, що ним у 2012 році було зроблено капітальний ремонт в своїй квартирі, а у 2015 році, після початку проведення будівельних робіт ОСОБА_7, у житлі позивача почали зявлятись пошкодження у вигляді тріщин стелі та стін, що підтверджується відповідним актом. Апелянт вважає, що існує причинний звязок між переобладнанням і пошкодженнями в його квартирі та враховуючи те, що будинку більше 50 років, то не мало бути дозволу на проведення відповідного переобладнання

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на підроблення ОСОБА_4 обстеження суміжних квартир ОСОБА_7 та майстром ДОЖФ №1 КП «Новозаводське», так як не будучи у квартирі позивача вже після підписання акту комісії було дописано «стан квартири задовільний». Також Виконком міської ради не звернув на цю обставину уваги та виніс протиправне рішення про перевід з житлового в нежитловий фонд квартири №12.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності, в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, тобто, не передбачено обмежень в переведенні в нежилі приміщення для непромислового виробництва жилих приміщень приватного житлового фонду, якщо це не тягне за собою порушень прав інших співвласників, чого позивачем не доведено, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 є власником квартири №14, а відповідач ОСОБА_7 власник квартири АДРЕСА_2, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.111-115)

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №211 від 21 липня 2014 року (п.1.4) квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_7 переведено з житлового фонду до нежитлового (а.с.64)

Власник суміжного приміщення ПАТ «Базис» (приміщення піцерії) не заперечувало проти переведення квартири АДРЕСА_4 з житлового фонду в нежитловий під магазин непродовольчих товарів з улаштуванням окремого входу (а.с.84)

Протоколом зборів мешканців будинку №42 по пр.Миру в м. Чернігові від 07 липня 2014 року власниками інших приміщень, а саме квартир №15, 16, 17, 18, 19, 20 надано згоду на переведення квартири №12, що належить ОСОБА_7 з житлового фонду у нежитловий з улаштуванням окремого входу (а.с.82)

Проте, як зазначив позивач, він згоду на переведення квартири №12 не надав, хоча ОСОБА_7 і просив його про це, так як розумів, що від цього матиме шум і проблеми, а також вважав, що переобладнання може призвести до деформації і пошкодження стін у його квартирі.

Згідно ст.4 ЖК житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх обєднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним обєднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволи на виконання будівельних робіт та робіт по реконструкції надаються органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації та державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порядок надання дозволу на проведення робіт з будівництва та реконструкції обєктів містобудування регламентується «Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Тобто, власник квартири не має права використовувати її для промислового виробництва, але має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 30 Закону №280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління обєктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і звязку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Вказані норми не передбачають обмежень в переведенні в нежилі приміщення для непромислового виробництва жилих приміщень приватного житлового фонду.

З наявних у справі доказів, встановлено, що всі дозвільні документи на проведення робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_5 під магазин непродовольчих товарів були погоджені (а.с.76-86).

З Декларації про початок виконання будівельних робіт, поданої ОСОБА_7 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області вбачається, що вид робіт «реконструкція» віднесено до ІІ категорії складності, згідно заяви ОСОБА_7 приватним підприємством «АРДІ КА» була розроблена проектна документація на реконструкцію житлової квартири №12 під магазин непродовольчих товарів та затверджена замовником.

Відповідно до п.3 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на роботи ІІ категорії складності обовязковій експертизі не підлягає.

Суд першої інстанції у повному обсязі перевірив правові підстави заявлених позовних вимог, доводи сторін, обставини спору та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування Тимчасового порядку використання території м.Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 28 грудня 2011 року на 16 сесії 6 скликання, де визначено, що ОСОБА_7 мав погодити перепланування та переведення жилої квартири до нежитлового фонду за погодженням співвласників будівлі на проведення відповідних робіт спростовуються матеріалами справи, оскільки судом першої інстанції в повній мірі досліджені всі обставини справи, надання дозволу на переведення квартири з жилого в нежитлове приміщення не потребує згоди мешканців та не порушує права позивача.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

ОСОБА_7 не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження порушень його прав внаслідок переведення квартири №12 з житлового в нежитловий фонд.

Доводи апелянта про те, що ним у 2012 році було зроблено капітальний ремонт в своїй квартирі (що не підтверджено також жодним доказом), а у 2015 році, після початку проведення будівельних робіт ОСОБА_7, у житлі позивача почали зявлятись пошкодження у вигляді тріщин стелі та стін також не доведені, адже Висновок експерта ОСОБА_11 №ЧК-21 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 17 лютого 2016 року не може бути прийнята судом до уваги, оскільки дане дослідження проводилось не в межах розгляду цивільної справи та не може визнаватись в даній справі як висновок експертів в розумінні процесуального законодавства.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Статтею 53 ЦПК України визначено, що експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Таким чином, позивачем також не доведено наявності причинного звязку і між переобладнанням, здійсненим ОСОБА_7 в своїй квартирі і пошкодженнями в квартирі ОСОБА_10

Судом першої інстанції вірно зауважено, що квартира позивача знаходиться у центральній частині міста, де рухається великий потік транспорту, у цьому ж будинку поряд з переведеною у нежитлове приміщення (кв.№12), над якою знаходиться квартира позивача, розташований заклад громадського харчування (піцерія), та враховуючи, що будинку більше 50 років, як зазначив сам позивач, тому неможливо зробити висновок, що саме внаслідок ремонтних робіт по переобладнанню квартири на поверх нижче у нежитлове приміщення у квартирі ОСОБА_10 виникли тріщини.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Виконавчий комітет Чернігівської міської ради вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень мав право на розгляд заяви власника квартири щодо її реконструкції, а також, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради жодним чином не порушувались права позивача. Для прийняття цього рішення не обовязково було отримувати згоду інших мешканців будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті рішення. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст.57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: