У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», третя особа - реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним правочину та скасування його,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року позов задоволено: визнано недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та скасовано його; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2015 року залишено без змін.

11 лютого 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 33, 35-37 Закону України «Про іпотеку», пункту 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року, 11 травня 2012 року та 21 січня 2015 року, а також постанову Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що при проведенні державної реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, ПАТ «Банк «Камбіо» дотримано відповідну процедуру, передбачену Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 іпотекодержателем направлялась письмова вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, яка була отримана поручителями.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції не з'ясував чи надсилалась іпотекодержателем на адресу іпотекодавців письмова вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, унаслідок чого суд касаційної інстанції дійшов висновку про невідповідність рішення апеляційного суду вимогам статей 213, 214 ЦПК України, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для скасування цього судового рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, наданій заявницею на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Надану для порівняння ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року постановлено в справі про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року постановлено в справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року і 11 травня 2012 року постановлено в справах з іншим предметом і підставами позову, змістом позовних вимог, ніж у справі, судове рішення в якій просить переглянути заявниця.

Постанова Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року не є рішенням суду касаційної інстанції, ухваленим у порядку касаційного провадження, а прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, тому не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», третя особа - реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним правочину та скасування його за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема