Справа № 266/3000/16-ц
Провадженя№ 2/266/939/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

13 вересня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. при секретарі Широковій Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.2013 року вона уклала договір дарування належної їй двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполя з відповідачем в звязку із різким погіршенням стану свого здоровя. Відповідач згідно умов договору дарування за умов довічного утримання зобовязався утримувати позивача, купувати ліки та продукти, позивач мав довічно мешкати в вищевказаній квартирі. В порушення умов договору дарування відповідач належним чином своїх зобовязань не виконував. Користуючись поганим станом здоровя, в тому числі слабким зором, уклала договір на умовах, не вигідних позивачу. Про порушення своїх прав позивач дізналась в січні 2016 року після тяжкої хвороби. Просила суд визнати договір дарування недійсним.

Позивач у судове засідання не зявився, від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона підтримує позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачу на підставі приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполя згідно свідоцтва на право власності від 18.02.2004 року на 1/3 частину, свідоцтва на про право на спадщину за законом від 30.01.2009 року на 1/3 частину, свідоцтва про право на спадщину за законом 03.07.2013 року.

В звязку із різким погіршенням стану здоровя в 2013 році позивач втратила можливість самостійно доглядати за собою та була змушена укласти договір дарування належної їй квартири на умовах довічного утримання та мешкання з ОСОБА_2 (а. с. 3-4, 5).

У відповідності до ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Квартира отримана позивачем на підставі свідоцтв на право на спадщину після смерті чоловіка та сина, тому представляє для неї велику немайнову цінність.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

На момент укладення договору ОСОБА_1 страждала на значну втрату зору, була позбавлена можливості себе утримувати самостійно, знаходилась у тяжкому хворобливому стані, укладала договір під впливом тяжких обставин (а. с. 5).

Про порушення відповідачем істотних умов договору дізналась після погіршення стану свого здоровя в січні 2016 року, відповідач не надавала матеріальної допомоги, не утримувала належне їй згідно договору майно, чим істотно порушила умови договору (а. с. 6, 12-20).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Своєю байдужістю та бездіяльністю відповідач ОСОБА_2 нанесла суттєву шкоду позивачу, позбавивши її очікуваним згідно укладеного договору, піклування та утримання, яке їй було вкрай необхідне в звязку із важкою хворобою.

Керуючись ст.ст. 203, 233, 651, 717, 727 ЦК України, п. Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, ст. ст. 10, 88, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задовольнити в повному обсязі.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполь Донецької області, укладений 03 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Копію судового рішення направити відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.