Справа № 545/3913/14-ц
Провадження № 2/545/91/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючої судді Путрі О.Г.

при секретарі Кузуб Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рунівщанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування ,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рунівщанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування , у якому зазначав, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 24 листопада 2004 року. ОСОБА_3, у свою чергу, є спадкоємцем за законом після смерті її чоловіка та батька позивача ОСОБА_4, який помер 20 травня 2003 року, як така, що на момент смерті спадкодавця постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та області , та прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті батька ОСОБА_5 окрім іншого рухомого та нерухомого спадкового майна залишилася земельна ділянка площею 1,07 га, з яких 0,78 га спадкодавцю передано у приватну власність на підставі рішенням виконкому Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 20 березня 1997 року № 21, з яких: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,53 га - для ведення підсобного господарства у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області.

Зазначав, що його мати прийняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не встигла отримати, хоча один рік після смерті батька, до дня своєї смерті, користувалася вказаною земельною ділянкою.

Рунівщанська сільська рада Полтавського району Полтавської області повідомила позивача про те, що земельна ділянка залишилася у складі земель запасу сільської ради, оскільки право власності на неї не було посвідчено, та рішенням виконкому Рунівщанської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 14 квітня 2005 року № 22 «Про надання у приватну власність земельних ділянок» земля передана у приватну власність ОСОБА_2

Просив визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Рунівщанської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 14 квітня 2005 року № 22 «Про надання у приватну власність земельних ділянок» у частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,53 га, цільове призначення якої - для ведення підсобного господарства, що знаходяться в с. Сягайли Полтавського району Полтавської області, що передані у власність на підставі рішення виконкому Рунівщанської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 20 березня 1997 року № 21, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3П, яка померла 24 листопада 2004 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини та підстави.

Представник відповідача - сільський голова Рунівщанської сільської ради Полтавського району та областіОСОБА_7 позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вказав , що земельні ділянки належали батькові позивача ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому сільради № 21 від 20. 03.1997 року та в подальшому були успадковані його матір»ю ОСОБА_3 Рішенням виконкому сільради № 22 від 14.04.2005 року земельна ділянка в розмірі 0,50 га незаконно передана у власність ОСОБА_2 Рунівщанською сільрадою рішення про вилучення земельних ділянок, наданих батькові позивача ОСОБА_1І , та зарахування до земель запасу взагалі не приймалося , тому відповідно у власність ОСОБА_2вказана земельна ділянка була передана безпідставно. Крім того , у ОСОБА_2 у власності вже є земельна ділянка розміром 1,5 га , тому право на отримання спірної земельної відсутнє . Відносно передачі у власність ОСОБА_4згідно з випискою із земельно-кадастрової книги Рунівщанської сільської ради від 24 березня 2014 року № 02-46/130 земельної ділянки площею 1,07 га та послідуючого приєднання до земель запасу згідно рішення сільради 04 березня 2005 року № 9 повідомив , що дана земельна ділянка не є предметом спору та на ній на даний час розташований житловий будинок 1939 року побудови в с.Сягайли вул.Кленова ,11 Полтавського району та області , в якому проживали померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце вчинення злочину , в судове засідання не з`явилась, попередньо надіславши на адресу суду позовну заяву про розгляд справи в її відсутність , позовні вимоги не визнає.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі .

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками позивача.

Рішенням Виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради народних депутатів від 24 березня 1992 року № 8 виділено для ведення підсобного господарства землю громадянам, зокрема ОСОБА_4 площею 1 га (а. с. 97, 98).

Рішенням Виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради від 20 березня 1997 року № 21 на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність 0,25 га землі для обслуговування житлового будинку, а 0,53 га ? для ведення підсобного господарства у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області (а. с. 11).

20 травня 2003 року помер ОСОБА_4 24 листопада2004 року померла ОСОБА_3 (а. с. 9).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 10 квітня 2000 року секретарем Рунівщинської сільської ради та зареєстрований у реєстрі за № 34, згідно з яким усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 28).

Згідно з довідками Рунівщанської сільської ради від 24 березня 2011 року № № 0233/159, 0233/158, 0233/157 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до дня смерті постійно проживали та були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та області тому відповідно до вимог ст.549 ЦК ( в ред.1963 року , що діяв на час виникнення правовідносин ) ОСОБА_8 прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном . Позивач ОСОБА_1 постійно проживав та вів спільне господарство разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8за адресою с.Сягайли, вул..Кленова ,11 Полтавського району та області до

дня її смерті та на день видачі довідки користується будинком і присадибною ділянкою площею 0,57 га (а. с. 26, 27).

Відповідно до довідок Полтавської районної державної нотаріальної контори від 24 березня 2014 року № 02-14/800 , 04 лютого 2015 року № 02-14/363 на майно ОСОБА_3, яка померла 24.11.2004 року, заведена спадкова справа за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1, інших заяв про прийняття спадщини або відмови від її прийняття не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. За даними спадкового реєстру та алфавітних книг спадкова справа після смерті ОСОБА_1І, який помер 20.05.2003 року, не заводилася ( т. 1 а. с. 24, т.2 а.с. 26 ).

Таким чином, відповідно до вимог ст.1268 ч.3 , ст.1269 , ст.1270 ч.1 ЦК України суд вважає позивача ОСОБА_1 таким , що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3

Рішенням Виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради від 14 квітня 2005 року № 22 надано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, зокрема ОСОБА_2 площею 0,50 га у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області, дозволено в установленому порядку виготовити технічну документацію та одержати державний акт на землю (а. с. 12).

Пунктами 1?3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 25 грудня 1992 року № 15-92 постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у ст. 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.

Передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Дію ст. 23 ЗК України від 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якою право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, - зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених у ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 25 грудня 1992 року № 15-92.

Тобто, право приватної власності ОСОБА_4 на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,53 га ? для ведення підсобного господарства у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області виникло на підставі рішенням виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради від 20 березня 1997 року № 21 на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» .

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, рішення Рунівщинської сільської ради Полтавського району про вилучення вказаних спірних земельних ділянок, наданих ОСОБА_1І , та зарахування їх до земель запасу взагалі не приймалося . ( т.2 а.с 10 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України , п.34 ч.1 ст.26 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні " до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до закону та в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України. Частиною першою ст. 155 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже , як вбачається з системного аналізу правових норм та встановлених судом фактів рішення виконавчого комітету Рунівщанської сільської ради від 14 квітня 2005 року № 22 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 площею 0,50 га у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області прийняте з порушенням вимог Земельного Кодексу України , Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 25 грудня 1992 року № 15-92 , порушує спадкові права позивача , як спадкоємця за заповітом ОСОБА_9 , а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1на даний час являється єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої матері ОСОБА_3, , то відповідно за ним можливо визнати право власності на 0,25 га землі для обслуговування житлового будинку, а 0,53 га ? для ведення підсобного господарства у с. Сягайли Полтавського району Полтавської області в порядку спадкування за заповітом. Визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60, 209,213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 22 від 14 квітня 2005 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сягайли Полтавського району Полтавської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення -- обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Сягайли Полтавського району Полтавської області, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, померлої 24 листопада 2004 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,53 га, цільове призначення -- ведення підсобного господарства, що знаходиться в с. Сягайли Полтавського району Полтавської області в порядку спадкування за заповітом, після ОСОБА_3, померлої 24 листопада 2004 року .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі 10 днів з моменту проголошення, а учасникам, що не були присутні при його проголошенні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_10