АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4812/16 Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Справа № 642/6078/15-ц Доповідач Бурлака І. В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року по справі за позовом Кредитної спілки «Харківська каса взаємодопомоги» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення грошового боргу за зобовязаннями спадкодавця,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Кредитна спілка «Харківська каса взаємодопомоги» звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 отримав в Кредитній спілці «Харківська каса взаємодопомоги» кредит у розмірі 42000,00 грн. на ремонт житла. Кредит та проценти за користування кредитом ОСОБА_3 зобовязався погашати згідно умов кредитного договору № 407 щомісячно до 20 вересня 2016 року. Забезпеченням виконання зобовязань за кредитом був договір поруки від 26 вересня 2013 року між Кредитною спілкою «Харківська каса взаємодопомоги» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1, відповідно до умов якого поручителі поручаються за виконання зобовязань за кредитним договором у випадку зміни боржника в основному зобовязанні, в тому числі в разі переходу зобовязань за кредитним договором до спадкоємців позичальника у звязку зі смертю позичальника або в порядку правонаступництва.

Зазначила, що 07 квітня 2014 року ОСОБА_3 помер.

Вказала, що кредитним комітетом Кредитної спілки «Харківська каса взаємодопомоги» згідно заяви ОСОБА_2 зупинено нарахування процентів за кредитним договором.

Зазначила, що 18 квітня 2014 року кредитною спілкою до нотаріальної контори направлено претензію кредитора до спадкоємців за боргами спадкодавця.

08 жовтня 2014 року нотаріальна контора направила листа кредитній спілці, в якому вказано, що спадкоємцями ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_2

Вказала, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 сплатила частину боргу у розмірі 18796,74 грн., що складає половину всього боргу.

Однак ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється від сплати залишку боргу, не зважаючи на неодноразові попередження та вимоги кредитної спілки.

Вважала, що порука ОСОБА_1 продовжує свою дію щодо виконання зобовязання спадкоємицею ОСОБА_2 за боргами ОСОБА_3

Зазначила, що ОСОБА_2 14 грудня 2015 року сплатила частину боргу в розмірі 100,00 грн., тому залишок заборгованості складається в розмірі 18496,75 грн.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 борг у розмірі 18496,75 грн. та судові витрати у рівних частках з кожного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року позовну заяву Кредитної спілки «Харківська каса взаємодопомоги» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Харківська каса взаємодопомоги» заборгованість за кредитним договором № 407 від 26 вересня 2013 року у розмірі 18496,75 грн.; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Харківська каса взаємодопомоги» судовий збір у розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині стягнення з нього грошового боргу за зобовязанням спадкодавця ОСОБА_3 При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 09 листопада 2015 року добровільно сплатила частину грошового боргу в розмірі 200,00 грн. та 14 грудня 2015 року в розмірі 100,00 грн. Вказав, що обовязок поручителя відповідати перед кредитором наступає виключно у тому разі, якщо боржник порушив зобовязання, забезпечене порукою.

Зазначив, що боржник ОСОБА_2 прийняла на себе борг за кредитним договором внаслідок спадкування після ОСОБА_5, у неї відсутня вина в порушенні зобовязань за кредитним договором, тобто в даному випадку відсутні підстави взагалі стверджувати про порушення останньою зобовязань за кредитним договором, який було укладено спадкодавцем, а отже відсутні підстави стягувати з нього заборгованість.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та кредитною спілкою укладено кредитний договір № 407, згідно якого ОСОБА_3 отримав від кредитної спілки кредитні кошти на ремонт житла в розмірі 42000,00 грн. З метою забезпечення позову 26 вересня 2013 року між кредитною спілкою та ОСОБА_6, ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно якого поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. 07 квітня 2014 року ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 погасила кредитній спілці частину боргу в сумі 18796, 74 грн. 09 листопада 2015 року та 14 грудня 2015 року ОСОБА_2 частково погасила борг відповідно в сумі 200,00 грн. та 100,00 грн. Станом на 18 лютого 2016 року сума боргу склала 18496, 75 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила, що борг вона буде погашати частинами, умов кредитного договору вона не порушувала, просила суд звільнити ОСОБА_1 від виконання грошового зобовязання, тому тільки вона повинна погашати кредит є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що право відмови від позову має тільки позивач, а не відповідач.

Аналізуючи вказані правові норми слід зазначити про абсолютне право позивача вибору відовідачів, які на його думку порушують його права та відмовлятися від позову.

Як вбачається з матеріалів справи кредитна спілка до суду з заявою про відмову від позову не зверталася, а усні заяви відповідача ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 від погашення боргу не є підставою для застосування правової норми, викладеної в частині 1 статті 174 ЦПК України.

Доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до кредитної спілки з заявою про розсторочення сплати боргу, кредитна спілка прийняла рішення за цією заявою матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Пунктом 7 договору поруки від 26 вересня 2013 року передбачено, шо поручителі поручаються за виконання зобов'язань за кредитним договором № 407 від 26 вересня 2013 року у випадку зміни боржника в основному зобов'язанні, в тому числі при переведенні боргу на третю особу та/або в разі переходу зобов'язань за кредитним договором до спадкоємців позичальника у зв'язку зі смертю позичальника або в порядку правонаступництва.

Із матеріалів справи вбачається, що поручителями є спадкоємець ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які солідарно відповідають перед кредитором за боржника.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як вбачається з матеріалів справи сума боргу складала 38593, 51 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3, які успадкували кожна по ? частині однокімнатної квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 погасила частину боргу в сумі 18796, 74 грн., ОСОБА_2 300,00 грн., залишок боргу 18496, 75 грн.

Виходячи зі змісту пункту 7 договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобовязані погасити залишок боргу за кредитним договором солідарно в розмірі 18496, 75 грн.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції правильно зазначив про доведеність позову позивача в цій частині.

Оскільки рішення суду переглядалося в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що воно в оскаржуваній частині є законним та обгрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни в оскаржуваній частині немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії