АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/746/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ сумісного майна подружжя , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що під час шлюбу з відповідачем та за згодою з нею, ОСОБА_5 у 1984 році вступив у житловий кооператив та після повної виплати паю отримав на своє імя правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності від 01.03.2004 року на двокімнатну квартиру №26 корпус №2 будинку №25 по вул.Ворошилова у м.Херсоні загальною площею 52,5 кв.м., видане на підставі розпорядження Херсонського міського голови від 01.03.2004 року №249-р.

Вказана квартира як набута в період шлюбу і за спільні кошти згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Уточнивши позов позивачка просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши кожному по ? частини квартири АДРЕСА_1 корпус №2 у м.Херсоні та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 18 січня 2016 року позов задоволено.

Поділено між до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 корпус №2 у м.Херсоні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за кожним із них право власності на ? частину квартири №26 в будинку №25, корпус №2 по вул.Ворошилова у м.Херсоні.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати у сумі 650 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи просив його скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

На апеляційну скаргу представник позивача подав письмові заперечення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним, представники ОСОБА_6 просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1982 року по 25.07.2015 року.

Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів від 04.06.1985 року №333/11 затверджено рішення загальних зборів членів про створення житлово-будівельного кооперативу №94 та затверджено списки членів ЖБК, серед яких значився ОСОБА_5 та член його сімї ОСОБА_6

Сторони та їх неповнолітня донька вселилися в двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 корпус №2 у м.Херсоні, на підставі виданого їм ордера на житлове приміщення №60 від 28.03.1986 року.

Згідно довідки житлово-будівельних кооперативів Суворовського району м.Херсона вартість спірної квартири становила 15 275 грн. 57 коп. з урахуванням індексації і вся ця сума станом на вересень 1992 року була внесена, заборгованість на 16.01.2004 року відсутня /а.с.35/.

Оскільки пай за квартиру був внесений вже станом на вересень 1992 року, то відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно.

01 березня 2004 року ОСОБА_5 Херсонською міською радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 корпус №2 у м.Херсоні.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово- будівельні кооперативи» розяснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України.

Враховуючи, що пай за спірну квартиру внесений подружжям в ЖБК в період сумісного проживання і за рахунок спільних коштів (матеріалами справи протилежне не доведено), тому згідно з приписами ст.28 КиШС, а також ст.70 СК України частки сторін у спільній сумісній власності є рівними.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та визначаючи за нею і відповідачем право власності кожного на ? частину спірної квартири, суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, посилання ОСОБА_5 на те, що позивачка з вересня 2000 року не проживала з родиною і спільного господарства не вела не спростовує підтвердженого довідкою ЖЕК ЖБК Суворовського району про те, що вже станом на вересень 1992 року вся сума вартості квартири була внесена /а.с.35/.

На думку колегії не мають правового значення і твердження ОСОБА_5 про те, що на квартирний облік він став ще у 1976 році, тобто до реєстрації шлюбу з позивачкою, оскільки у спільну сумісну власність спірне майно придбане у період шлюбу.

Доказів того, що квартира ним придбана шляхом приватизації не надано і обґрунтовано вказана обставина спростована судом першої інстанції.

Посилання на те, що за сімейним законодавство суд може відступити від засад рівності часток подружжя враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу, колегія вважає також неспроможними т.я діти сторін на даний час є вже повнолітніми, інших обставин, які б заслуговували на ухвалу судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук