АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/95/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2567/16Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківецької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Харківецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після свої тітки ОСОБА_4, яка померла 08 грудня 2002 року, та не може оформити своє право на спадщину, у звязку з відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,85 га, яка знаходиться на території Харківецької сільської ради.

У позові ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,85 га., яка знаходиться в с. Харківці Пирятинського району Полтавської області, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0081627.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року до участі у справі у якості особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучена ОСОБА_3

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 червня 2016 року, за клопотанням позивача та його представника, до участі як відповідач залучена ОСОБА_3

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківецької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_5 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає що при розгляді справи в першій інстанції судом порушено норми матеріального права, та просить скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника ОСОБА_3 перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Пирятинської районної державної адміністрації від 03 квітня 1996 року № 93 ОСОБА_4 отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 4,85 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в межах Харківецької сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

08 грудня 2002 року ОСОБА_4 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 305679 від 15 вересня 2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 07 квітня 1990 року секретарем виконавчого комітету Харківецької сільської ради, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, ОСОБА_2.

Із матеріалів справи також вбачається, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с. 20, 21).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 до Харківецької сільської ради Пирятинського району задоволено. Визначено ОСОБА_5 додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його тітки ОСОБА_4 (а.с. 10-12).

Із листа Державного нотаріуса Пирятиської державної нотаріальної контори слідує, що в межах додаткового строку для прийняття спадщини, наданого рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року ОСОБА_5 прийняв спадщину. Проте, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_5 не надано правовстановлюючий документ на вищевказану земельну частку (пай) (а.с 9).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена, рішення Пирятиського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року - скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_5, як спадкоємцю за заповітом, було відмовлено у задоволенні його вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року ОСОБА_5 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Харківецької сільської ради Пирятинського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини(а.с.102).

Зі змісту ЦК УРСР (1963 року) випливає, що до складу спадщини входять права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дане положення міститься також в ст. 1218 ЦК України (2004 року).

Тобто, спадкоємець не може отримати більше прав ніж мав спадкоємець.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач по справі ОСОБА_5 заявив позовні вимоги саме щодо визнання права власності, в той час, як спадкодавцю ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності. Набуття права власності на земельну частку (пай) регулюється п. 17 перехідних положень ЗК України відповідно до яких сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У ході розгляду справи встановлено, що виділення частки (паю) у натурі за життя ОСОБА_4 проведено не було, державний акт не видавався.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вимоги ОСОБА_5 є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 не набула право власності на земельну частку (пай), тому позивач по справі, також не може набути на вказане майно право власності в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 щодо не врахування судом першої інстанції, що він вчасно прийняв спадщину адже з листопада 2003 року отримував компенсаційні виплати, як спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_4, є безпідставними, оскілки позивачеві було відмовлено в задоволенні позову, зокрема, з тієї підстави, що спадкодавцю належало право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності, а той же час як позивачем заявлено вимогу про визнання права власності.

Також, ОСОБА_5 вказує, що не вірним є посилання в рішенні суду на ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, зокрема вказуючи, що померла ОСОБА_4 не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку та не виготовила державний акт на землю, проте даний аргумент не підтверджується, оскільки при посиланні на даний лист судом зазначалося саме про набуття права власності на земельну ділянку, а не про її реєстрацію.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні даного спору судом не враховувалося, що земельна ділянка отримана у власність ОСОБА_4 в результаті розпаювання земель КСП «ім. Дмитрова» є безпідставним, оскільки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0081627 ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Дмитрова, тоді як ОСОБА_5 просить визнати за ним право власності на дану земельну частку, при цьому не надано жодних доказів того, що відбулося виділення часток в натурі та видачі ОСОБА_4 державного акту на право власності на землю.

При цьому, проаналізувавши матеріали справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, обєктивно дослідив докази по справі та дав їм оцінку, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України.

На підставі викладеного та враховуючи, що доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_7

Згідно оригіналу ОСОБА_1