У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, треті особи: служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, Дарницьке районне відділення Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 20 квітня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі 102 тис. доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є зазначена квартира.

У результаті неналежного виконання умовкредитного договору утворилася заборгованість, на підставі чого 11 серпня 2010 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи те, що відповідачі добровільно не звільняють квартиру, що є предметом іпотеки, банк просив виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших підтав.

У касаційній скарзі ПАТ «Платинум Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційний судом не дотримано.

Судами встановлено, що 20 квітня 2007 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 102 тис. доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання умов цього договору 20 квітня 2007 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, предметом якого була зазначена квартира.

11 серпня 2010 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимог банку про стягнення заборгованості у розмірі 96 583,90 доларів США та 15 689 грн 48 коп. (а. с. 5, т. 1).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Платинум Банк» зазначав, що відповідачі відмовляються добровільно звільняти квартиру, на яку згідно із Законом України «Про іпотеку» звернуто стягнення за виконавчим написом нотаріуса.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 590 ЦК України передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення передбачений у ст. 109 ЖК Української РСР.

За змістом ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Перевіряючи обставини придбання спірної квартири, зокрема чи була вона придбана за рахунок отриманих у позивача коштів у кредит, судом апеляційної встановлено, що на придбання іпотечного майна відповідачем отримано кредит у розмірі 102 тис. доларів США, заставна вартість предмета іпотеки склала 136 207 доларів США, у зв'язку з чим апеляційний суд вважав, що оскільки предмет іпотеки був придбаний частково за отримані у кредит кошти, підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР відсутні.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Беручи до уваги суму кредитних коштів, що отримав відповідач на придбання квартири, а саме - 102 тис. доларів США та заставну вартість предмета іпотеки - 136 207 доларів США, що визначена у договорі іпотеки, апеляційний суд не врахував, що матеріали справи не містять договору купівлі-продажу квартири, що була предметом іпотеки, або будь-якого іншого доказу, з якого можливо визначити ціну, за якою ОСОБА_6 придбав спірну квартиру. Ця обставина, у свою чергу, унеможливлює визначити чи була придбана ОСОБА_6 вказана квартира виключно за кредитні кошти.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, тому рішення апеляційного суду належить скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак