Єдиний унікальний номер 219/4569/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1409/2016
Головуючий у 1 інстанції Воробйова І.В.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Канурної О.Д.,Постолової В.Г.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року, яким в позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено,- та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на однобічність аналізу норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, нездійснення всебічного, повного, об»єктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності; апелянт вважає, що відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов»язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору з 20 травня 2013 року, розрахунок заборгованості надано з 20 травня 2013 року, у розрахунку відображено порядок нарахування заборгованості з посиланням на чинне законодавство та умови договору, де відображено динаміку виникнення (поповнення) та погашення, відображено періоди нарахування суми до сплати заборгованості і тому дає можливість зробити висновок про наявність обставин заборгованості та вірності її розрахунку; відповідно до п. 5.6 постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254 «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України» передбачено, що виписка (розрахунок) з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій за заявою клієнта, а отже АТ «Дельта Банк» мав всі підстави звернутись до суду за захистом своїх прав; апелянт також вважає (з посиланням на положення ч.ч. 1, 2 ст.ст. 251, 252 ЦК України), що умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від представника ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, яка у звязку з укладенням 4 жовтня 2013 року шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №10/153-17КЕК-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000 грн. зі сплатою процентів 31% річних, зі сплатою комісії 4% від суми кредиту, що буде надаватись згідно з цим кредитним договором, в день отримання кредиту з терміном повернення кредитних коштів до 10 червня 2010 року.

Згідно з договорами поруки №10/153-17ПЕК-08/1 від 11 червня 2008 року, які були укладені між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, останні солідарно відповідають перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_4 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2010 року був задоволений позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором №10/153-17КЕК-08 від 11.06.2008 року у розмірі 62185.78 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом, строк сплати якої не настав 2517,17 грн., сума основного боргу за кредитом 31378,48 грн., нараховані відсотки 598,13 грн., заборгованість за відсотками 9926,29 грн., заборгованість за пенею 18125,71 грн., витрати по сплаті держмита у розмірі 621,85 грн., витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120 грн. Рішення набуло законної сили 5 жовтня 2010 року.

20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Відповідно до інформації відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції на виконанні у відділі не знаходився виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (ПАТ «Дельта Банк») за рішенням Артемівського міськрайонного суду.

Згідно наданого позивачем розрахунку боргу за кредитом загальна сума боргу складає 57155,27 грн., з яких: 33535,65 грн. заборгованість по тілу кредиту; 23619,62 грн. сума боргу по відсоткам; при цьому період розрахунку заборгованості по відсоткам розпочато з 27 травня 2013 року з суми 4109,24 грн., а розмір заборгованості по тілу кредиту відповідає сумі заявлених вимог ВАТ «Кредитпромбанк» по справі 2010 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 з посиланням на положення п.п. 2.5.2-2.5.4 кредитного договору суд виходив з неправомірності нарахування відсотків Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» після 20 березня 2013 року; крім того, заміна кредитора відбулась на стадії, коли судове рішення набуло законної сили, але не було виконане, тобто на стадії виконання судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції в основному є правильними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до укладеного договору №10/153-17КЕК-08 від 11 червня 2008 року ПАТ «Кредитпромбанк» надав ОСОБА_4 кредит в сумі 40000 грн.

Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладених договорів поруки №10/153-17КЕК-08/1 та №10/153-17КЕК-08/2 від 11 червня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно, згідно з якими поручителі зобовязуються перед кредитором відповідати за невиконання боржником зобовязань за кредитним договором.

20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 та за договорами поруки, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_3, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях.

Тому звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором є правомірним. Проте доводи апеляційної скарги в цій частині не є підставою для скасування рішення суду з огляду на положення ст. 308 ЦПК України, відповідно до якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2010 року був задоволений позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором №10/153-17КЕК-08 від 11.06.2008 року у розмірі 62185.78 грн.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про стягнення зазначеної суми боргу з відповідачки ОСОБА_1 є правильним.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк», крім суми заборгованості, стягнутої з відповідачки ОСОБА_1 рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2010 року, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути з відповідачів відсотки, нараховані по кредитному договору, починаючи з 20.03.2013 року.

Проте відповідно до п. 2.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються в дні їх сплати відповідно до умов цього договору, а також в останній робочий день місяця та у день повного погашення заборгованості за кредитом, але не пізніше дати, вказаної в пункті 4.3. цього договору.

Відповідно до п. 2.5.4. у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строки, встановлені у пункті 4.4., останнє нарахування процентів за користування кредитом здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пункті 4.4., в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до п. 4.3. позичальник зобовязується сплачувати Банку нараховані проценти за кредитом відповідно до умов цього договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитом; погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівкою через касу Банку або безготівковим переказом на рахунки Банку, що вказані в пунктах 1.2. та 1.4. цього договору, за графіком. При цьому останній день користування кредитом у графіку зазначений 10 червня 2010 року.

Відповідно до п. 4.4. позичальник зобовязується повністю погашати заборгованість за кредитом та проценти за кредитом не пізніше 10.06.2010 року.

Отже, виходячи із зазначених положень кредитного договору висновок суду про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог є правильним. Доводи апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться тільки до відтворення змісту зазначених пунктів кредитного договору і не обґрунтовують, чому саме суд неправильно застосував їх положення, відмовляючи у стягненні процентів, нарахованих банком після 20 березня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд виходив з того, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до відповідачів як поручителів з порушенням строку предявлення вимог до поручителів (27.05.2015 року).

Такі висновки суду також є правильними.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимог, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умовами п. 1.1 договорів поруки по даній справі передбачається, що поручителі зобовязуються солідарно з позичальником відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки у разі порушення позичальником своїх зобовязань перед банком за платежами, що передбачені кредитним договором, відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Відповідно до п. 2.2 при порушенні позичальником своїх зобовязань за платежами,що виникли за кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку, в триденний строк (включаючи день отримання повідомлення), виконує в повному обсязі платіжні зобовязання позичальника за кредитним договором, які підлягали виконанню, але не були виконані позичальником.

Відповідно до п. 3.1 договори поруки вступають в силу з моменту підписання сторонами і діють до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи не вбачається, що у звязку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором поручителям надсилались повідомлення про виконання в повному обсязі платіжних зобовязань.

Разом з тим предявленням вимог до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимог до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (Постанова Пленуму №5 від 30 березня 2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Договорами поруки по даній справі не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договорів встановлено, що вони діють до повного виконання всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

З кредитного договору вбачається, що строк виконання основного зобовязання встановлений 10 червня 2010 року.

Отже, саме з цієї дати у позивача виникло право на стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся лише у червні 2015 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у звязку з пропущенням шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителів позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: