ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 07 травня 2012 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка отримала в борг 944 000 грн 00 коп., що еквівалентно 118 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 07 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання зазначеного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов договору позики, ОСОБА_5 28 листопада 2012 року звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості.

22 грудня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволені: в рахунок погашення загальної суми заборгованості за договором позики від 07 травня 2012 року у розмірі 1 308 208 грн 00 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки з укладенням договору купівлі-продажу, засвідченого нотаріусом, з іншою особою-покупцем відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Позивач вказує, що на момент укладання вищевказаних договорів, у ОСОБА_5 було відсутнє право на продаж предмету іпотеки, оскільки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2014 року було відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Крім того, в матеріалах нотаріальної справи, витребуваної у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю., міститься заява-попередження ОСОБА_5 від 04 червня 2014 року щодо доведення ОСОБА_4 про намір реалізації своїх прав як іпотекодержателя за іпотечним договором згідно з рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року, яка не може бути прийнята до уваги, оскільки право на розпорядження предметом іпотеки виникло у ОСОБА_5 після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області від 17 червня 2015 року.

Заява-попередження ОСОБА_5 від 04 червня 2014 року відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» мала бути надіслана іпотекодавцю за 30 днів до укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а тому мала містити конкретну дату вчинення відповідних угод.

ОСОБА_4 зазначає, що не відповідає дійсності факт отримання 19 червня 2014 року нею заяви-попередження, оскільки з 2012 року не проживає на території України, а її законні права та інтереси на території України за довіреністю представляє її мати - ОСОБА_9 Останній раз ОСОБА_4 перебувала на території України з 10 лютого 2014 року по 13 лютого 2014 року, що підтверджується копією її закордонного паспорта.

Разом з тим, ОСОБА_4 в своїй позовній заяві зазначає, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами, визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «АКР-КОНСАЛТ» в звіті про оцінку майна від 18 грудня 2014 року, є нижчою за ринкову вартість, визначену цим же суб'єктом оцінювача в звіті про оцінку майна від 22 квітня 2015 року, що порушує її права як іпотекодавця на реалізацію предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Також, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та договір купівлі-продажу земельної ділянки укладалися не уповноваженим представником однієї сторони з іншою стороною.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 22 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 від 22 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.; визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оспорювані правочини вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, тому не має підстав для визнання їх недійсними. Право власності на спірне нерухоме майно перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 правомірно, тому також не має підстав для витребування цього майна із володіння.

Суди встановили, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_5 було відомо про наявність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року. Разом з тим, скасоване судом касаційної інстанції право ОСОБА_5 на продаж будинку та земельної ділянки, було відновлено у подальшому судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, є необґрунтованими доводами ОСОБА_4 про відсутність дати вчинення відповідних угод в заяві-попередження, оскільки Закон України «Про іпотеку» не передбачає зазначення такої дати.

Суди не прийняли до уваги надані ОСОБА_4 звіти про оцінку майна станом на 22 квітня 2015 року, оскільки умовами іпотечного договору не передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності за вибором іпотекодавця.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що ОСОБА_5 здобула право укласти договір купівлі-продажу на предмет іпотеки за договором позики тільки на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року, а не на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2014 року зупинено до закінчення касаційного провадження, про що було відомо відповідачу, оскільки ОСОБА_5 була стороною у справі; заява-попередження ОСОБА_5 від 04 червня 2014 року повинна містити конкретну дату вчинення відповідних угод; не відповідає дійсності факт отримання заяви-попередження від 04 червня 2014 року ОСОБА_4 19 червня 2014 року; укладення оскаржуваних договорів не уповноваженим представником ОСОБА_5 − ОСОБА_10, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 07 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 отримала у борг 118 000 доларів США з кінцевим строком повернення 07 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання вказаного договору між сторонами був укладений договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

28 листопада 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_4, у зв'язку з невиконанням нею умов договору позики.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 були задоволені частково: в рахунок погашення загальної суми заборгованості за договором позики від 07 травня 2012 року у розмірі 1 308 208 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1

04 червня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. надіслано на адресу ОСОБА_4 заяву-попередження ОСОБА_5 про реалізацію своїх прав як іпотекодержателя за іпотечним договором, яка була отримана ОСОБА_4 19 червня 2014 року, що підтверджується повідомленням кур'єрської доставки - ТОВ «Спецкур'єр».

22 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Пунктом 4 вказаного договору визначено, що право реалізації вказаного майна продавцю надано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року.

22 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0150 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що право реалізації вказаного майна продавцю надано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2014 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання частково недійсним умов договору позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року. Виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року було зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

24 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року в частині вирішення первісного позову було скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визначено спосіб реалізації предметів іпотеки - наданням іпотекодержателю - ОСОБА_5 права продажу вказаних предметів іпотеки - житлового будинку та земельної ділянки, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладення від імені іпотекодержателя - ОСОБА_5 договору купівлі-продажу предметів іпотеки із будь-якою особою-покупцем за початковою ціною встановленою на рівне не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, встановленої суб'єктом підприємницької діяльності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 за договором позики від 07 травня 2012 року на загальну суму - 1 310 727 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасне повернення позики відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич А.О. Леванчук