Справа № 381/687/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/5618/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 14.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря : Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 6 220 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із анкети-заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, з якими відповідач був ознайомлений. Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 11 554,14 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 11 554,14 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 6 220 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки.

Звертаючись до суду з позовом, представник банку вказав, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань станом на 30 листопада 2015 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 11 554,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 866,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 961,11 грн., заборгованість за пенею та комісією - 700 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 526, 39 грн., що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» є право вимагати повернення нарахованої заборгованості, оскільки підписуючи анкету-заяву про надання кредиту, відповідач погодився з умовами договору, які передбачали, зокрема: нарахування 27,60 % річних за користування кредитом; право банку змінювати кредитний ліміт без повідомлення клієнта; сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення заборгованості, а також нарахування штрафу в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

З урахуванням установлених обставин, суд визнав факт невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 11 554,14 грн., яка підлягає з нього до стягнення в судовому порядку на користь позивача.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що будь-якого договору з банком він не укладав та грошові кошти не отримував, а надана позивачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не є кредитним договором в розумінні вимог ст. 1054 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, у частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, а також про Тарифи банку, та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» www.prvatbank.ua, про що зазначено у самій анкеті-заяві.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки позичальник не укладав кредитного договору та не отримував грошових коштів не можуть бути визнані обґрунтованими, тому що згідно з приписами положень ст. ст. 634, 638 ЦК України відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

При цьому посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не можуть прийняті до уваги апеляційного суду, адже матеріали справи не містять доказів того, що кредитні кошти видавалися на споживчі цілі.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О. Фінагєєв