ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7914/15-ц
Провадження № 2/362/520/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки частково недійсним, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним п. 4.3. договору іпотеки № 41/22/І22/07-СС укладеного 16 липня 2007 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є відповідач.

Вказуючи на те, що 16 липня 2007 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником, якого є ПАТ «Дельта Банк») укладено іпотечний договір № 41/22/І22/07-СС, відповідно до умов якого, в якості забезпечення виконання умов кредитного договору від 16.07.2007 року, була передана в іпотеку двокімнатна квартира, загальною площею 53,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний предмет іпотеки позивачка набула 02.10.1996 року на підставі договору купівлі-продажу квартири під час зареєстрованого 14.06.1975 року шлюбу із ОСОБА_3

Зважаючи на те, що оскаржуваний нею правочин є змішаним договором та його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема щодо надання нотаріальної засвідченої згоди другого з подружжя на його укладення яка вданому випадку надана ОСОБА_3 її чоловіком не була, що є підставами для часткового скасування договору іпотеки.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, надав заперечення на позовну заяву (а.с.74-75).

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 14 червня 1975 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 337460 виданим повторно 18 квітня 1976 року Калинівською селищною радою народних депутатів Васильківського району Київської області, актовий запис № 23 (а.с. 7).

16 липня 2007 року між ОСОБА_1, як майновим поручителем, та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», у забезпечення зобовязань Боржника, яким є ОСОБА_2, перед ОСОБА_4 за Кредитним договором (п. 1.2.), укладено договір іпотеки № 41/22/І22/07-СС (а.с. 4-6).

Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що складається з двох кімнат, загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Як вбачається із документів наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вих. № 23/01-6 від 12 лютого 2016 року на виконання ухвали суду, 16 липня 2007 року за реєстровим номером 2541, нею, було посвідчено Договір іпотеки, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 і зареєстровано заборону за реєстровим номером 2542.

16 липня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 засвідчено справжність підпису ОСОБА_3, що зроблений в її присутності, на заяві зареєстрованій в реєстрі за № 2540, якою він підтвердив, що не заперечує проти підписання його дружиною ОСОБА_1 договору іпотеки квартири розташованої за адресою: Київська область, Васильківський район, селище міського типу Калинівка, АДРЕСА_3, набутої ними в зареєстрованому шлюбі, на умовах на її розсуд (а.с. 48).

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору або іпотекодавцем умов цього Договору.

За пунктом 4.3. Договору, при настанні випадків, передбачених п. 4.2. цього договору, ОСОБА_4 за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, ОСОБА_4 на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

- набуває право власності на ОСОБА_4;

- від свого імені продає ОСОБА_4 третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

- дає Іпотекодавцю згоду на реалізацію ОСОБА_4 третім особам, визначеним ОСОБА_4 або погоджених з ним, від свого (Іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені візузеапізації, будуть направлені г на задоволення вимог ОСОБА_4.

Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправленння і ОСОБА_4 повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу ОСОБА_4, за місцезнаходженням: Іпотекодавця зазначеним у цьому Договорі .

Ціна договору купівлі-продажу ОСОБА_4 визначається за згодою Сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4. даного Договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу ОСОБА_4, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного ОСОБА_4 самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості ОСОБА_4 вправі здійснити переоцінку вартості ОСОБА_4, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки".Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотеко держателя (а.с. 5).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Пунктом 8 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" звернуто увагу судів, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, погоджуючи в договорі іпотеки пункт про звернення стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, сторони керувалися ст. ст. 589, 590 ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекадержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Даним статтям кореспондують положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

За змістом вказаних норм підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно вимог ст. ст. 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Також відповідно до п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", згідно якого у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-21цс13 та від 15 травня 2013 року по справі № 6-36цс13.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів було встановлено, що, зміст правочину вчинено у формі, встановленій законом, не суперечить чинному законодавству України, а також ОСОБА_3надав дружині свою письмову згоду на укладання договору іпотеки від 16 липня 2007 року на будь-яких умовах за її розсудом, що підтверджуються копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 16 липня 2007 року, отже, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені ст. 65 СК України для визнання недійсним п. 4.3 договору іпотеки відсутні.

Керуючись ст.ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 203, 215, 572, 575, 589, 590, 622,628 ЦК України, ст..ст. 6, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 4, 16, 57, 58, 60, 61, 88, 212-215, 223, 360-7 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки частково недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2016 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко