У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», треті особи: Павлоградська міська рада, відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), треті особи: Павлоградська міська рада, відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (далі - ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області) про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 жовтня 2008 року він був призначений на посаду виконуючого обов'язки механіка дільниці ВСП «Шахта Благодатна» ВАТ «Павлоградвугілля». 09 січня 2009 року позивач був переведений на посаду механіка дільниці ВСП «Шахта Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з якої 25 березня 2013 року був переведений на посаду начальника дільниці технологічного комплексу №2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 06 червня 2013 року позивач був переведений заступником механіка дільниці технологічного комплексу №2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 26 листопада 2013 року позивач був переведений на посаду механіка дільниці технологічного комплексу №2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені ГероївКосмосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з якої був звільнений 02 лютого 2015 року за згодою сторін. При звільненні 02 лютого 2015 року відповідач у порушення вимог ст. 47 та 116 КЗпП України повністю не виплатив йому всі суми, що належать до сплати при звільненні, сплативши лише 06 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року - 4 500 грн та 413,43 грн відповідно. Позивач зазначав, що йому роботодавцем не було сплачено 215,49 грн заробітної плати та 26 911,45 грн компенсації за 101 день щорічних основних відпусток, щорічних додаткових відпусток за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці та додаткових відпусток за багатозмінний режим роботи за період із 29 жовтня 2008 року до 28 жовтня 2015 р., відповідачем не сплачено. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 56 993,92 грн, заборгованість при звільненні 215, 49 грн, компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 26 911,45 грн та компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 7 621 грн 28 коп. та моральну шкоду - 770 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить судові рішення у справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що сума розрахована відповідачем, виходячи із розміру заробітної плати позивача, здійснена відповідно до розділу 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за якою при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у п. 4 цього ж розділу виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Водночас, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності вимог позивача про наявність заборгованості щодо виплати компенсації за невикористану відпустку.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з відповідачем із 29 жовтня 2008 року до 02 лютого 2015 року.

З 29 жовтня 2008 року позивач був прийнятий на посаду виконуючого обов'язки механіка дільниці ВСП «Шахта Благодатна» ВАТ «Павлоградвугілля», з 09 січня 2009 року переведений на посаду начальника дільниці технологічного комплексу № 2 ВСП «Шахта Благодатна» ВАТ «Павлоградвугілля».

З 25 березня 2013 року позивач ОСОБА_6 був переведений на посаду начальника дільниці технологічного комплексу № 2 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а з 06 червня 2013 року був переведений на посаду заступника механіка дільниці технологічного комплексу № 2 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

З 26 листопада 2013 року позивач ОСОБА_6 переведений на посаду механіка дільниці технологічного комплексу № 2 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

02 лютого 2015 року розпорядженням ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №20/5-к позивача ОСОБА_6 було звільнено з посади механіка дільниці технологічного комплексу поверхні № 2 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 39), про що в цей же день останній був ознайомлений.

Відповідно до наказу-розпорядження №20/5к про припинення трудового договору від 02 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6, останньому належало до виплати 4 500 грн, та компенсація за 33 календарних дні, про що позивача було повідомлено під підпис.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст. 116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 76 КЗпП України передбачено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Статтею 6 Закону України «Про відпустки» передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Промислово-виробничому персоналу вугільної, сланцевої, металургійної, електроенергетичної промисловості, а також зайнятому на відкритих гірничих роботах, на роботах на поверхні шахт, розрізів, кар'єрів і рудників, на будівельно-монтажних роботах у шахтному будівництві, на транспортуванні та збагаченні корисних копалин надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збільшенням за кожних два відпрацьованих роки на 2 календарних дні, але не більше 28 календарних днів.

Щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов'язаних із негативним впливом на здоров'я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах (ст. 7 Закону України «Про відпустки»).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за невикористані відпустки.

Судом першої інстанції зауважено, що позивач використав всі дні основної та додаткової відпустки за період із 29 жовтня 2008 року до 28 жовтня 2012 року, залишивши поза увагою, що матеріали справи не містять даних про повне або часткове використання позивачем основної та додаткової відпустки за період з 29 жовтня 2008 року до 28 жовтня 2010 року, оскільки зі змісту особової картки працівника (а.с. 110-111) вбачається, що період обліку відпусток вівся з 29 жовтня 2010 року (а.с. 110 зворот).

Разом з цим судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено, на яку саме додаткову відпустку мав право позивач, з огляду на те, що відповідно до довідки ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 31 серпня 2015 року № 15/2015 (а.с. 109), на підставі атестації робочих місць за умовами праці 2009 року по шахті «Благодатній» механік дільниці технологічного комплексу поверхні мав право на відпустку за шкідливі умови праці.

Відповідно до особової картки працівника позивачеві надавалась додаткова відпустка за багатозмінний режим роботи за період з 29 жовтня 2010 року до 28 жовтня 2011 року, проте неперевіреним залишилось і те, чи мав на таку відпустку позивач право у інші періоди роботи на підприємстві відповідача, оскільки згідно з табелями обліку використання робочого часу за період з січня 2014 року до грудня 2014 року (а.с.96-105), з січня 2015 року до лютого 2015 року (а.с.106-107) мало місце відпрацювання позивачем годин у вечірній та нічний час, а також у вихідні дні.

Відповідно до переліку тривалості відпусток у календарних днях по ВСП шахта «Благодатна» за результатами атестації робочих місць у 2009 році (а.с.169-174), механік техкомплексу (а.с.174) мав право на основну відпустку тривалістю 24-28 календарних днів та 7 календарних днів за ненормований робочий час, проте вказана обставина також залишилась поза увагою судів попередніх інстанцій.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що у довідці про заробітну плату не відображено підвищення заробітної плати у квітні 2014 року на 1% та у травні 2014 року на 3%, спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою від 31 серпня 2015 року № 5567 та розрахунковими листками за березень, квітень, травень 2014 року (а.с. 125, 147). Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування роботодавцем при обрахування заробітної плати 1 200 грн за особливо важкі роботи, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання таких робіт.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова