Провадження № 22ц/784/381/16 Суддя першої інстанції Чулуп О.С.
Справа№490/7608/14-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Лівшенко О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_3, на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя -

В С Т А Н О В И Л А:

16 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, за яким просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на ? частку транспортного засобу «Хонда-акорд» та на ? частку грошових коштів, розміщених на рахунках відповідача в установах банків.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2014 року позовну заяву повернуто позивачу як неподану на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається позивачу, якщо останній відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд зазначав, що позовна заява, з якою звернувся позивач, має недоліки, що перешкоджають суду відкрити провадження у справі, а вимоги суду при залишенні позову без руху, заявником не виконані.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2014 року позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, сплативши на той час мінімальну суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. При цьому зазначила в позовній заяві, що на час звернення до суду вона не може визначитися з вартістю спільного майна, що підлягає поділу, а відтак при визначенні вартості цього майні під час судового розгляду не заперечує проти стягнення судом недоплаченої суду судового збору.

7 липня 2014 року суддя постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зобовязавши позивачку вказати дійсну вартість частки транспортного засобу, що підлягає поділу, а також сплатити 1% від ціни дійсної вартості ? частки транспортного засобу та грошових коштів, розміщених на рахунках в установах банків, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На виконання вимог цієї ухвали позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що позбавлена можливості визначити вартість транспортного засобу, оскільки він придбавався без її згоди, також їй невідомі розміри грошових коштів на банківських рахунках відповідача, а тому судовий збір було сплачено в мінімальних розмірах.

Повертаючи позовну заяву, суд в ухвалі зазначив, що ухвала суду від 7 липня 2014 року позивачкою не виконана, а недоліки позову не усунуті, а тому позовна заява підлягає поверненню заявнику.

Між тим, за приписами ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленого судом при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції чинній на час звернення позивачки до суду) у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Аналогічні розяснення містяться у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року.

Між тим, суд зазначених вимог закону та розяснень суду касаційної інстанції не дотримався та безпідставно не взяв до уваги пояснення позивачки, викладені в позові щодо неможливості визначити вартість спільного майна, зобовязавши позивачку доплатити суму судового збору, а в подальшому повернув позов ОСОБА_5 з цих підстав, дійшовши помилкового висновку про неможливість за таких обставин призначити справу до розгляду.

За таких обставин, суд в порушення наведених вимог процесуального закону, помилково повернув позовну заяву ОСОБА_2, як неподану.

Крім того, треба зауважити, що суд першої інстанції не врахував також положень п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, за якими ухвала суду щодо визначення розміру судових витрат підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Водночас, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху з питань визначення розміру судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню, а позовна заява передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2014 року скасувати, а матеріали позову передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

ОСОБА_6