Справа № 136/2064/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" лютого 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, будучи законним представником недієздатної ОСОБА_1, звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким.

31 січня 2006 року померла ОСОБА_4. За життя, 18.10.1995 року, остання на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла своєму синові ОСОБА_5 та своїй онуці ОСОБА_1 житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, в рівних частинах кожному. Решта майна не була охоплена цим заповітом.

Згідно заповіту вчиненого 16.01.2001 року ОСОБА_4 заповіла належну їй земельну частку (пай), що розташована на території Білянської сільської ради своїй дочці ОСОБА_2.

Рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було визнано недієздатними, а його, ОСОБА_3, було призначено їх опікуном.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина. ОСОБА_5 від спадкування своєї частки за заповітом відмовився, про що подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину прийняли шляхом подачі опікуном у їх інтересах заяв про прийняття спадщини. На ім'я дочки спадкодавця ОСОБА_2 нотаріусом було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, а також права на майновий пай. Однак постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 05.06.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в селі Шендерівка Липовецького район по вул. Гагаріна буд. 11, який належав померлій 31.01.2006 року ОСОБА_4, оскільки спадкодавцем у заповіті не визначено точної адреси житлового будинку, що змушує збирати докази, а нотаріуси посвідчують лише безспірні факти. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а таке право ОСОБА_1 оспорюється, її законний представник звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати за його підопічною право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно у вигляді цілого житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,7 кв.м. та житловою площею 38,6 кв.м., що розташований в селі Шендерівка по вул.. Гагаріна 11, Липовецького району Вінницької області, який належав ОСОБА_4, яка померла 31 січня 2006 року.

12.02.2016 року представник Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, здійснюючи свої повноваження на захист інтересів недієздатної ОСОБА_2, як Орган опіки та піклування, звернувся до суду із зустрічним позовом, який обґрунтував тим, що 31 січня 2006 року померла ОСОБА_4, яка приходиться ОСОБА_2 рідною матірю. Згідно заповіту вчиненого 18.10.1995 року ОСОБА_4 заповіла своєму синові ОСОБА_5 та своїй онуці ОСОБА_1 житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, в рівних частинах кожному. Згідно заповіту вчиненого 16.01.2001 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 належну земельну частку (пай), що розташована на території Білянської сільської ради.

Рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було визнано недієздатними, а їх опікуном призначено ОСОБА_3

Відповідно до матеріалів Спадкової справи своїм правом на спадкування скористались як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 шляхом подачі їх опікуном ОСОБА_3 заяв про прийняття спадщини. ОСОБА_2 є недієздатною особою, отож у разі наявності заповіту законодавець її убезпечив обовязковою часткою у спадщині. Ураховуючи те, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була інвалідом ІІ групи, отож має право на половину частки у спадщині незалежно від змісту заповіту, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), а спадщина належить спадкодавцю з моменту відкриття спадщини, однак таке право її оспорюється, тому орган опіки та піклування в особі Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, здійснюючи свої повноваження на захист інтересів недієздатної ОСОБА_2, просив суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,7 кв.м. та житловою площею 38,6 кв.м., що розташований в селі Шендерівка по вул.. Гагаріна 11, Липовецького району Вінницької області, який належав ОСОБА_4, яка померла 31 січня 2006 року.

Ухвалою суду від 12 лютого 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним та обєднано їх в одне провадження.

В судове засідання позивач та її опікун ОСОБА_3 не зявились. В заяві, яку ОСОБА_3 адресував суду, зазначив про підтримання позовних вимог за первісним позовом, просив суд його задовольнити з урахуванням зустрічних позовних вимог, вимоги за зустрічним позовом визнав не заперечував щодо задоволення зустрічного позову у заявленому обсязі, а розгляд справи просив проводити за відсутності позивача та його як її опікуна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявилась.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, як орган якому законом надано право на представництво інтересів непрацездатної ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, в заяві, яку направив суду зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом визнає частково, в цій частині не заперечують щодо їх задоволення, вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила суд їх задовольнити у заявленому обсязі, розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Ураховуючи те, що сторони та особи, які беруть участь у справі скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов до висновку про таке.

31.01.2006 року в селі Біла Липовецького району Вінницької області, померла ОСОБА_4, на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ №030255.

За життя, 18.10.1995 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в селі Шендерівка, Липовецького району Вінницької області своєму синові ОСОБА_5 та онучці ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Білянської сільської ради Липовецького району 18.10.1995 року та зареєстрований в реєстрі за №16. Вказанийц заповіт не змінено та не скасовано за життя спадкодавця.

З матеріалів Спадкової справи №44/2009 до майна померлої ОСОБА_4 було встановлено, що своїм правом на спадкування за законом скористалась ОСОБА_2, будучи дочкою спадкодавця, на що вказує відповідно свідоцтво про її народження серія 1-АМ №127373 та свідоцтво про одруження серія І-АМ №324039. ОСОБА_2 спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від неї не відмовилась в межах шестимісячного строку. Син спадкодавця ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині відмовився як за заповітом та і за законом, про що надав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву, яка міститься серед матеріалів спадкової справи.

Судом також встановлено з матеріалів Спадкової справи, що окрім означених вище спадкоємців, своє право на спадкування використала позивач за первісним позовом ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом вчиненим спадкодавцем 18.10.1995 року, подавши нотаріусу заяву за місцем відкриття спадщини через свого опікуна ОСОБА_3.

Зібрані у справі докази вказують на те, що ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи з 06.06.2008 року, на що вказує Довідка серії АС №002011 видана психіатричною МСЕК.

Із матеріалів Спадкової справи судом також зясовано, що за рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було визнано недієздатними та призначено їх опікуном ОСОБА_3, як відповідно батька та чоловіка недієздатних осіб.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Білянської сільської ради Липовецького району віл 13.03.2015 року судом встановлено, що до складу сімї ОСОБА_4 входили: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та Войчук (після шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_4, які спадщину прийняли є: ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, та ОСОБА_2, як спадкоємець за законом та особа, яка була непрацездатною на час відкриття спадщини, отож набула права на обовязкову частку у спадщині незалежно від наявності заповіту, що передбачено нормами ст.1241 ЦК України.

Згідно матеріалів Спадкової справи на імя ОСОБА_7 на успадковуване нею майно, що не увійшло до заповіту, 25.06.2015 року було видано державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом.

У той же час 25.06.2015 року державним нотаріусом цієї ж державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії на імя ОСОБА_1 та відмовлено у видачі на імя останньої Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.1995 року на житловий будинок, що розташований в селі Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна, буд. 11, після смерті ОСОБА_4, яка померла 31. Січня 2006 року, так як із змісту вказаного заповіту не зрозуміло, який саме житловий будинок заповіла ОСОБА_4, оскільки у ньому не зазначено номера будинку.

Факт належності нерухомості у вигляді житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, саме ОСОБА_5 підтверджується: довідками виданими виконавчим комітетом Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 27.11.2015 року за №580, відповідно до якої констатовано, що у власності ОСОБА_4 був лише один житловий будинок, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11; Витягом про державну реєстрацію прав, з якого встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку за №11, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 24.05.1995 року; Технічним паспортом на житловий будинок за №11, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна, де власником значиться ОСОБА_4

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась після 01.01.2004 року, таку позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу вказаної норми слідує, що здатність особи спадкувати за обов'язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Такий спадкоємець, як і будь-який інший, для придбання права на спадщину зобов'язаний її прийняти встановленими законом способами і у належні строки (ст. ст. 1268 - 1270 ЦК).

Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (ст.1275 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 на час смерті матері ОСОБА_4 була непрацездатною, оскільки мала ІІ групу інвалідності загального захворювання, отож незалежно від наявності заповіту спадкодавця набула абсолютного права на прийняття частини спадщини незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

Як було судом встановлено, до кола спадкоємців першої черги за законом увійшли діти спадкодавця: відповідач ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_5, отож кожен із них мав би по ? частці у спадковому майні, успадкувавши за законом.

Прийнявши до уваги, що ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині за заповітом відмовився, розмір обов'язкової частки у спадщині відповідача ОСОБА_2 не був зменшений судом з урахуванням відносин між нею та спадкодавцем, а також інші обставин, які мають істотне значення, не були встановлені судом, ОСОБА_2 спадщину прийняла у спосіб, що визначений законом шляхом подачі нотаріусу заяви відповідного змісту, від спадщини не відмовилась, відтак суд вважає, що ОСОБА_2 має право на ? частку у житловому будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, незалежно від наявності заповіту спадкодавця від 18.10.1995 року стосовно цього майна.

Наразі, з урахуванням відмови одного із спадкоємців за заповітом від 18.10.1995 року, ОСОБА_5 від своєї частки в житловому будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, суд вважає, що ОСОБА_1 успадкувала ? частки цього обєкта нерухомості. Однак таке право позивача оспорюється, оскільки у визначеному законодавцем порядку через нотаріальну контору позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права з незалежних від неї причин, у звязку із чим отримано відмову.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору та обставин, які були перевірені судом зібраними у справі доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення за взаємовиключенням з урахуванням вимог зустрічного позову, оскільки суд дійшов до переконання, що порушені права сторін цього спору потребують захисту судом у спосіб, що ними був обраний.

На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268 -1270, 1273, 1275 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, ч.2 158, ч.4 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом посвідченим 18.10.1995року секретарем виконавчого комітету Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №16, на ? частки житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, після смерті ОСОБА_4, яка померла 31 січня 2006 року в селі Біла Липовецького району Вінницької області.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, після смерті ОСОБА_4, яка померла 31 січня 2006 року в селі Біла Липовецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8