Провадження № 2/742/1093/16
Єдиний унікальний № 742/2496/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Бездідько В.М.

при секретарі - Карпенко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя, який в ході розгляду уточнив та просив визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, та на ? частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель, площею 696кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою з 10.07.2012 року перебував в зареєстрованому шлюбі. В період зареєстрованого шлюбу вони за спільні кошти придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, площею 696 кв.м. за цією ж адресою, що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, які за їх згодою були укладені на ім»я ОСОБА_2

10.06.2015 року шлюб було розірвано, в зв'язку з тим, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані в період шлюбу, вони є спільною сумісною власністю подружжя, тобто кожному належить по 1/2 частини, згідно ст. 60 СК України. Оскільки дійти згоди щодо спільного користування та володіння житловим будинком і земельною ділянкою сторони не можуть, на даний час відповідачка створює позивачу перешкоди у користуванні будинком, він не має можливості проживати в ньому та користуватись ним, будинком повністю користується відповідачка та вважає себе одноособовим власником будинку, а тому позивач і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання сторони не з"явилися, проте надали до суду заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач їх визнав та просять справу розглянути у їх відсутності.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони в період з 10 липня 2012 року по 10 червня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 10 червня 2015 року (а.с.9-10).

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.02.2013 року продавець ОСОБА_3 передає, а покупець ОСОБА_2 приймає у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, розміщений на земельній ділянці площею 696 кв.м. кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та сплачує за нього грошову суму визначену цим договором. (а.с.11).

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2013 року продавець ОСОБА_3 передає, а покупець ОСОБА_2 приймає у власність земельну ділянку площею 696 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, із них під забудовою 330 кв.м., рілля 366 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 та сплачує за неї грошову суму визначену цим договором. (а.с.12).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому спірний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме житловий будинок та земельна ділянка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані на відповідачці ОСОБА_2, що стверджується договорами купівлі-продажу, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаного житлового будинку та земельної ділянки до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірний житловий будинок та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі є житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За взаємною згодою сторони вказане майно не розділили. При поділі житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст. 57, 60 61, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1право власності на ? частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель, площею 696кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги . Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя В.М.Бездідько