АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3237/16 Справа № 175/82/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Дніпро

13 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.М., Повєткіна В.В.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з публічних торгів за ціною, яка встановлена на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит № 80.840.07.21.М від 17.09.2007 року в сумі 1371980 грн., стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 3219 грн. (том 1 а.с.2-6).

12.03.2014 року позивачем було подано заяву, в якій він просив замінити первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2 та заявлено позовні вимоги до належного відповідача (т.1 а.с. 190-191)

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року по справі здійснено заміну первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2, оскільки остання за результатами проведення прилюдних торгів, які відбулися 03.09.2014 року, стала новим власником нерухомого майна, яке є предметом іпотеки (згідно Іпотечного договору №80.840.07.21.М.1 від 17.09.2007 року) та на яке позивач просить звернути стягнення (том 1 а.с.198).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено (том 2 а.с. 47-100).

В апеляційній скарзі ПАТ «Платинум Банк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки (том 2 а.с.108-109).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум Кредіт Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Хоум Кредіт Банк», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №80.840.07.21.М, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року зі сплатою 14,5% річних. Того ж дня, в якості забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, між сторонами було укладено Іпотечний договір №80.840.07.21.М.1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй на праві власності майстерню «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка держфонд, площею 5093 кв.м), з метою забезпечення повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

12 липня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення вимоги.

ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 21 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 1371980 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 44000 доларів США, що еквівалентно 351692 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 27 грудня 2011 року по 21 грудня 2012 року становить 830780 грн. 01 коп.

В ході проведення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3, без відповідної згоди банку, предмет іпотеки було реалізовано з торгів і власником стала ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що позивач в своєму позові, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не надав обґрунтованого розрахунку нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Однак, колегія суддів з даним висновком суду 1 інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як було встановлено та вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум Кредіт Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Хоум Кредіт Банк», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №80.840.07.21.М, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року зі сплатою 14,5% річних ( том 1 а.с.13-14).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, було укладено договір іпотеки №80.840.07.21.М.1 від 17 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй на праві власності - майстерню «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка держфонд, площею 5093 кв.м), з метою забезпечення повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором (том 1 а.с.16-21).

12 липня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення вимоги (том 1 а.с. 8-12).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 порушувала умови кредитного договору, станом на 21 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 1371980 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 44000 доларів США, що еквівалентно 351692 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 27 грудня 2011 року по 21 грудня 2012 року становить 830780 грн. 01 коп., в рахунок погашення якої у позивача виникло право звернення до суду з даним позовом.

Без згоди позивача, який є іпотеко держателем під час проведення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3, предмет іпотеки було реалізовано з торгів і 06.09.2013 р. власником стала ОСОБА_2 (том 1 а.с.192).

12.03.2014 року позивачем було подано заяву, в якій він просив замінити первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2 та заявлено позовні вимоги до належного відповідача (т.1 а.с. 190-191)

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 898-IV), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону № 898-IV іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачені ст. 17 Закону № 898-IV та п. 6.2 іпотечного договору, приписами яких не передбачено припинення іпотеки внаслідок реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах в межах процедури банкрутства.

Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону № 898-IV передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене відповідач ОСОБА_2 є належним відповідачем, який отримавши у власність спірне майно, не позбавлена обов'язку відповідати за іпотечним договором, оскільки іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, як особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, яка набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Також, в матеріалах справи містися клопотання ПАТ «Платинум Банк» про заміну первісного відповідача належним, в якому позивач просить замінити первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2, та викладає свої позовні вимоги саме до відповідача ОСОБА_2 й просить звернути стягнення на предмет іпотеки: майстерню літ. «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 319,5 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання з торгів від 06.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1526, приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чаладзе Г.О., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 9043163, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чаладзе Г.О., 06.09.2013 року, шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлена на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 80.840.07.21.М від 17.09.2007 року станом на 21.12.2012 року в сумі 1371980, 00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 44000,00 доларів США, що еквівалентно 351 000,00 грн., заборгованості за відсотками - 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508, 67 грн., пені - 830780,01 грн. (за період з 27.12.2011 року по 21.12.2012 року) (том 1 а.с.190-191).

Отже, у вищевикладеній заяві, на яку суд 1 інстанції уваги не звернув, позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_2, відповідають вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку», зокрема вимоги містять загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя, спосіб реалізації предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, зі змісту вказаної заяви та розрахунків наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем заявлена вимога про стягнення пені 830780,01 грн. (за період з 27.12.2011 року по 21.12.2012 року), що відповідає вимогам закону, а підстави для застосування строку позовної давності та зменшення пені відсутні.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що суд 1 інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи що спричинило ухвалення незаконного рішення, в порушення норм матеріального та процесуального права, яке відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи справу по суті, колегія суддів враховує, що 17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум Кредіт Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Хоум Кредіт Банк», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №80.840.07.21.М, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2012 року зі сплатою 14,5% річних ( том 1 а.с.13-14).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, було укладено договір іпотеки №80.840.07.21.М.1 від 17 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй на праві власності - майстерню «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка держфонд, площею 5093 кв.м), з метою забезпечення повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором (том 1 а.с.16-21).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 порушувала умови кредитного договору, станом на 21 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 1371980 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 44000 доларів США, що еквівалентно 351692 грн.; сума заборгованості за відсотками становить 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 27 грудня 2011 року по 21 грудня 2012 року становить 830780 грн. 01 коп., в рахунок погашення якої у позивача виникло право звернення до суду з даним позовом, а обраний спосіб звернення ґрунтується на законі.

Без згоди позивача, який є іпотекодержателем під час проведення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3, предмет іпотеки було реалізовано з торгів і 06.09.2013 р. власником стала ОСОБА_2 (том 1 а.с.192), яка набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Розрахунок заборгованості наданий позивачем ґрунтується на умовах договорів, відповідачем він не спростований,підстави для застосування позовної давності та зменшення пені відсутні.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 526, 549, 575, 589, 590, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 38,39 ЗУ «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо початкової ціни предмету іпотеки, колегія суддів враховує, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України справа №6-1239 цс16 від 08 червня 2016 року.

Під час розгляду справи в суді 1 інстанції та суді апеляційної інстанції сторонами клопотання щодо призначення відповідної експертизи для з'ясування початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні, не заявлялося. Враховуючи, що така ціна повинна бути встановлена у грошовому вираженні, то колегія суддів вважає за можливе зазначити початкову ціну, виходячи зі змісту договору.

Так, з п. 1.3 договору іпотеки №80.840.07.21.М.1 від 17 вересня 2007 року, вбачається, що за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 395 521,60 грн., що не протирічить змісту ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку»( том 1 а.с.16-21).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ПАТ «Платинум Банк» підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: майстерню літ. «А» з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 319,5 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 80.840.07.21.М від 17.09.2007 року станом на 21.12.2012 року в сумі 1371980, 00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 44000,00 доларів США, що еквівалентно 351 000,00 грн., заборгованості за відсотками - 23709,33 доларів США, що еквівалентно 189508, 67 грн., пені - 830780,01 грн. (за період з 27.12.2011 року по 21.12.2012 року) шляхом продажу з публічних торгів предмета іпотеки, початкова ціна якого не менше ніж 395 521,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: