У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Будулуци М.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 37000, 00 (тридцять сім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку з професійним захворюванням. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що відповідно до пункту 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22 листопада 1995 року №212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 березня 1996 року за №136/1161, зі змінами та доповненнями, передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, однак позивачем такого висновку не надано. Не вказано підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з отриманим професійного захворювання, і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Крім того, укладаючи трудовий договір, відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України, позивачеві було розяснено його права і обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки.

В судове засідання апеляційного суду позивач та відповідач не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить отримання ними телефонограм.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та представника третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач працював гірником очисного забою та машиністом гірничовиймальних машин 6 розряду в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» в період з 19 липня 2005 року по 28 квітня 2015 рік. (а.с. 6-7).

Відповідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого №896 від 5 жовтня 2015 року позивачеві встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. (а.с. 13).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 жовтня 2015 року, встановлено, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору - пил та важкість праці (а.с. 11-12).

Відповідно до довідки МСЕК від 11 листопада 2015 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання (а.с. 9, 10).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача яке спричинило йому моральну шкоду. Ця шкода полягає у втраті 65% працездатності, визнанні його інвалідом 3 групи, що призвело до моральних страждань і змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував глибину моральних та фізичних страждань, ступінь втрати професійної працездатності.

Такий висновок суду є правильним, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, а саме ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні в здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоровю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», отримав професійне захворювання і йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них 40% попереково-крижова радикулопатія та 25% хронічний бронхіт (довідка серії АБ №0039508 від 11.11.2015 року).

Виходячи з викладеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем факту завдання йому ушкодженням здоровя моральної шкоди та не втрату позивачем здатності вести звичайний спосіб життя.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, відповідає встановленим обставинам, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: