Провадження № 22-ц/779/235/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

12.08.2015 року Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" (надалі - ПАТ "ВТБ Банк") звернулося в суд із зазначеним позовом, та, з урахуванням змінених позовних вимог, просило звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і яка передана в іпотеку ПАТ "ВТБ Банк" на підставі іпотечного договору, посвідченого 04 травня 2011 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. за реєстровим №2613, - шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог позивача у розмірі 37 714,34 грн. заборгованості за кредитним договором №050-11/Ф від 04 травня 2011 року та 466,20 грн. судового збору. Також ПАТ "ВТБ Банк" просило виселити із вказаної квартири в примусовому порядку та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та всіх членів його сім'ї.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ПАТ "ВТБ Банк" подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується із висновком суду про відмову в задоволенні позову на тій підставі, що вартість квартири, яка передана в іпотеку, є більшою, ніж розмір заборгованості за кредитним договором. На думку апелянта, суд не врахував умов кредитного договору та вимог закону, на підставі яких позов підлягає до задоволення. Відмовивши в задоволенні позовних вимог, суд позбавив іпотекодержателя права, яке передбачене договором та законом, на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також стягнути в користь позивача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Представник апелянта-позивача, який подав заяву про розгляд справи без його участі, та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 04 травня 2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №050-11/Ф (надалі «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Банк надав, а ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 60 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 19% річних та кінцевим строком повернення - 03 травня 2016 року (а.с.11-20).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 04 травня 2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір (надалі «Іпотечний договір»), предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,6 кв.м. (а.с.22-24).

Взяті на себе за кредитним договором зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконувала, в зв'язку із чим в неї виникла заборгованість в розмірі 37 714,34 грн., яка складається: поточна заборгованість за кредитом 31 255,51 грн.; інфляційні втрати за кредитом 1640,73 грн.; три відсотки річних за кредитом 128,26 грн.; три відсотки річних за відсотками 100,43 грн.; інфляційні втрати за відсотками 1717,30 грн.; сума заборгованості за відсотками 130,16 грн.; пеня 2741,95 грн. (що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками суми заборгованості (а.с.63-66)).

Відповідно до статей 3, 4 ЦПК України та статті 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, яка належить іпотекодавцю.

Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 39 Закону "Про іпотеку" визначено, що суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У пункті 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Пунктом 2.2. іпотечного договору передбачено, що за домовленістю сторін на момент укладення цього договору вартість предмета іпотеки складає 122 559 грн.

В той же час, як підтверджується наданими позивачем розрахунками суми заборгованості за Кредитним договором (а.с.63-66), станом на день здійснення розрахунку загальна сума заборгованості ОСОБА_3 становить 37 714,34 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та виходячи із загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитом (37 714,34 грн.) та сума вартості іпотечного майна (122 599,00 грн.) є неспівмірними.

Крім того позивачем не доведено, що порушення зобов'язання по кредитному договору позичальником ОСОБА_3 завдає збитків іпотекодержателю (позивачу) і змінює обсяг його прав.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, на підставі вищевказаних положень закону та роз'яснень, суд дійшов правильного висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є необґрунтованою, передчасною та не підлягає до задоволення. Також суд вірно відмовив у задоволенні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_2 із квартири, так як дана вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин