1Справа № 335/6264/15-ц 2/335/114/2016
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Корягіній Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: Товариство з обмеженою відповідальністю «Знам'янський меблевий комбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра», КП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дійсним та за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський меблевий комбінат» до ОСОБА_1 до Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд» про визнання договору недійсним, встановив:

В червні 2004 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом в якому просив визнати дійсними та такими, що не підлягають нотаріальному посвідченню і підлягають виконанню з подальшою реєстрацією в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2003 року №20-НФ адміністративної будівлі «А-3», що розміщена окремо, та замощення 1, розташованих за адресою: м. Запоріжжя , вул. Перемоги, 2, які знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,2412 га, укладений між ЗКБУ «Машбуд» та ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2003 року №21-НФ цілісного майнового комплексу незавершеного будівництва виробничої бази, що знаходиться за адресою: Крива Бухта у м. Запоріжжі, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 0,6683 га, укладений між ЗКБУ «Машбуд».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 17.02.2003 року, укладеного між ним та ЗКБУ «Машбуд», він набув право власності на адміністративну будівлю «А-3» й замощення 1, що розташовані на земельній ділянці, загальна площа якої складає 0,2412 га, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоли, 2, на цілісний майновий комплекс незавершеного будівництва виробничої бази, що знаходиться за адресою: Крива Бухта у м. Запоріжжі. Вказав, що сторони домовились про всі істотні умови зазначених договорів, вони частково виконані шляхом передачі відповідачем позивачу у власність за актами прийому-передачі від 19.02.2003 року нерухомого майна, яке є предметом купівлі-продажу за цими договорами, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення зазначених договорів, у зв'язку із чим просив задовольнити позов.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2004 року по справі № 2-2877/2004 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2013 року по справі №22-ц/778/3564/13 рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015 року у справі №2-2877/2004 (т.2 а.с.153-155) було задоволено касаційну скаргу ТОВ «Знамянський меблевий комбінат», рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційної було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції скасовано повністю із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході розгляду до участі у справі було залучено ТОВ «Багіра» та ТОВ «Знамянський меблевий комбінат».

В подальшому, 21.12.2015 року позивач звернувся до суду з заявою про залишення позову без розгляду в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2003 року №21-НФ цілісного майнового комплексу незавершеного будівництва виробничої бази, що знаходиться за адресою: Крива Бухта у м. Запоріжжі, розміщеного на земельній ділянці загальною площею 0,6683 га, укладений між ЗКБУ «Машбуд», яка була задоволена судом. А ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» 20.07.2015 року подало позов про визнання недійсним вказаного позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна №20-НФ від 17.02.2003 року, який був прийнятий судом до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1

ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» обґрунтував свою вимогу тим, що на момент підписання договору ЗКБУ «Машбуд» не було власником нерухомого майна, а відповідно не мало право на його відчуження.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов просили його задовольни з зазначених підстав. Представник ЗКБУ «Машбуд» позов ОСОБА_1 визнав, проти задоволення позову ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» заперечив у повному обсязі.

ТОВ «Багіра» та ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» вважають, що первісний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки ЗКБУ «Машбуд» на момент підписання спірного договору уже не було власником нежитлової будівлі літ. А-3 розташованої по вул. Перемоги, 2 у м. Запоріжжі, зазначивши, що договір не посвідчений нотаріально, а тому на думку ТОВ «Багіра» та ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» є неукладеним.

Представник ТОВ «ЗМБТІ» був повідомлений про розгляд справи належним чином, в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку.

Предметом первісних позовних вимог є визнання дійсним та таким що підлягає виконанню із подальшою реєстрацією в ОП «ЗМБТІ» договору купівлі-продажу окремо розташованої адміністративної будівлі літ. А-3 та замощення 1, розташованих за адресом: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2, №20-НФ від 17.02.2003 року. Предметом вимог за позовом ТОВ «Багіра» є визнання недійсним зазначеного договору.

Під час розгляду справи судом оглянуто оригінали договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року, акту прийому передачі нерухомого майна від 19.02.2003 року, що є додатком №1 до договору (т.2 а.с.263-264).

Відповідно до пункту 1.4 договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року договір підлягає нотаріальному посвідченню протягом одного місяця з дня його укладення.

На підтвердження часткового виконання договору, ОСОБА_1 надано акт прийому-передачі від 19.02.2003 року, за змістом якого ЗКБУ «Машбуд» передало, а ОСОБА_1 прийняв окремо розташовану адміністративну будівлю літ. А-3 та замощення 1, розташованих за адресом: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2. Також, ОСОБА_1 надані суду письмові звернення від 27.08.2003, 15.12.2003, 05.05.2004 років до ЗКБУ «Машбуд» із вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року, які за твердженням ОСОБА_1, з яким погоджується ЗКБУ «Машбуд», були проігноровані останнім, що й стало підставою для звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою місцевого суду Жовтневого району міста Запоріжжя від 06.03.2003 року (т.3 а.с.10) було заборонено вчинення будь-яких дій по відчуженню у будь-який спосіб майна ЗКБУ «Машбуд», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до ЗКБУ «Машбуд» із вимогами про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року (т.1 а.с.11-14) діяли вищевказані заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню у будь-який спосіб нерухомого майна, що є обєктом цього договору. Вчинення дій щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна є діями спрямованими на відчуження цього майна.

До всього, п.1.4 договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року містить, лише умову про його нотаріальне посвідчення, не визначаючи роль сторін в даному процесі.

З огляду на зазначене, судом не встановлено факту ухилення позивача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року, оскільки будь-які дії з зазначеним майном були заборонені судом, його обовязок по нотаріальному посвідченню не визначений.

З моменту звернення до суду з позовом про визнання договору дійсним ситуація з самим обєктом нерухомості притерпіла змін. Що стосується прав ЗКБУ «Машбуд» на розпорядження будівлею літ. А-3, розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, то з матеріалів справи вбачається наступне. 29.08.2002 року ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» за договором купівлі-продажу №9 придбало у ЗКБУ «Машбуд» будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2. Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.11.2004 року по справі №17/383д-16/387д відмовлено у задоволенні позову ЗКБУ «Машбуд» про визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу №9, укладеного між ЗКБУ «Машбуд» і ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2013 року по справі №0870/11559/12 встановлено, що право власності ЗКБУ «Машбуд» на нежитлову будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 припинилося 29.08.2002 року, у звязку із відчуженням цього нерухомого майна ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» за договором купівлі-продажу №9.

15.01.2003 року ТОВ «Нестор-М» за договором купівлі-продажу №4 придбало у ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2. Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.05.2004 року по справі №17/385д (т.1 а.с.46) було відмовлено у задоволенні позову ЗКБУ «Машбуд» м. Запоріжжя про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі від 15.01.2003 року, укладеного між ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» та ТОВ «Нестор-М».

07.02.2003 року ТОВ «Багіра» за договором купівлі-продажу №07.02/1 придбало у ТОВ «Нестор-М» будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2. Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.08.2010 року по справі №15/400д-10/68/07-10/232/10 (т.1 а.с.128-129) відмовлено в задоволені позову ЗКБУ «Машбуд» м. Запоріжжя про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.02.2003 року, укладеного між ТОВ «Нестор-М» і ТОВ «Багіра».

Право власності на будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.2, в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване з 12.05.2004 року по теперішній час за ТОВ «Багіра» (т.1 а.с.60).

Право власності чи користування земельною ділянкою не переоформлене, оскільки, як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 16.02.2016 року земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 використовується на підставі Державного акту (серія ІІ-ЗП №000621). В матеріалах справи міститься копія зазначеного акту (т.1 а.с.16-19), який посвідчує право постійного користування земельною ділянкою за Запорізьким колективним будівельним управлінням «Машбуд».

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 27.12.2012 року по справі №5/186-07 (т.1 а.с.259-266) затверджено мирову угоду, за змістом якої право власності на будівлю літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 перейшло до ТОВ «Знамянський меблевий комбінат».

Скасовуючи рішення судів у даній справі та скеровуючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 27.05.2015 року) виходив з факту правомірності правочину від 29.08.2002 року, на підставі якого припинилося право власності ЗКБУ «Машбуд» на будівлю літ.А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, та з того, що власником цієї будівлі є ТОВ «Знамянський меблевий комбінат».

Згідно п.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, суд при розгляді спору у даній цивільній справі, з огляду на вищевказані обставини та враховуючи приписи ч.3 ст.61 та п.4 ст.338 ЦПК України, виходить із того, що ЗКБУ «Машбуд» уже не був власником будівлі літ.А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, на момент підписання із ОСОБА_1 договору купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року та акту прийому-передачі вказаної будівлі від 19.02.2003 року.

Відповідно до ст.225 ЦК України (1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

ЗКБУ «Машбуд» не було власником будівлі літ.А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, а тому і не мало права на продаж цього майна ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №20-НФ від 17.02.2003 року.

Відповідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.224 ЦК України 1963 року).

Нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу (ч.1 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року).

Згідно з ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, під час вирішення спору про визнання дійсною угоди, яка підлягала нотаріальному посвідченню, необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) не застосовувалася щодо договорів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких договорів відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) повязується з державною реєстрацією, тому вони є недійсними й не створюють прав та обовязків для сторін.

На зазначене звертає увагу Пленум Верховного суду України у своїх розясненнях, викладених у пункті 13 постанови від 06.11.2009 року №9, а саме, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (яка за своїм змістом є аналогічною до норми ст.47 ЦК УРСР) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Договір від 17.02.2003 року №20-НФ, що має просту письмову форму, підлягав і нотаріальному посвідченню і реєстрації (істотні умови необхідні для дійсності правочину), а тому цей договір не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених ні ч.2 ст.47 ЦК УРСР, ні ст.220 ЦК України, та є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.

Договір, що є неукладеним, не може бути визнаний судом ні дійсним, ні недійсним (як оспорюваний).

Суд також звертає увагу на те, що вимога ОСОБА_1 в частині визнання договору таким що підлягає виконанню із подальшою реєстрацією не відповідає способам захисту, передбаченим законодавством, зокрема, статті 16 ЦК України.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що ні первісний позов ОСОБА_1, ні позов ТОВ «Знамянський меблевий комбінат» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд» про визнання договору дійсним - відмовити.

В задоволенні позовних Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський меблевий комбінат» до ОСОБА_1 до Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко