У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Зазначав, що в середині 2013 року до них, із вже покійною дружиною ОСОБА_4, приїхала внучка останньої - ОСОБА_2 і запропонувала їм свою допомогу та догляд, в рахунок належного їй нерухомого майна, зокрема житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вказував, що вони домовились про умови догляду і в приватного нотаріуса Хотинського нотаріального округу ОСОБА_5 уклали договір довічного утримання, однак після підписання договору, ще за життя його покійної дружини, ОСОБА_2 жодного разу не доглядала їх, не купувала їм ліки та продукти харчування. Також ніякої допомоги від неї позивач не отримував і після смерті його дружини. Посилався на те, що на початку 2015 року він вирішив розірвати даний договір і звернувся до ОСОБА_2 з проханням добровільно розірвати договір довічного утримання, на що остання повідомила йому, що доглядати його вона не буде по тій причині, що будинок належить їй на підставі договору дарування, який був укладений в 2013 році. Пізніше, позивач довідався, що дійсно в 2013 році між ним та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання, про який вони домовилися. Зазначав, що за власним бажанням договір дарування він би не уклав по тій причині, що у нього відсутнє будь-яке інше майно придатне для життя, даний житловий будинок є його житлом, в якому він проживає постійно. Починаючи з 2013 року, тобто з часу укладення договору, ОСОБА_2 в його господарстві не проживає, за комунальні та інші послуги позивач сплачує особисто сам, ключі від даного житлового будинку він їй не передавав, а тому вважав, що в даному випадку має місце помилка та тяжка обставина, в якій вони із покійною дружиною перебували, так як постійно хворіли.

У зв'язку з вищенаведеним позивач просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 жовтня 2013 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказану касаційну скаргу призначено судді-доповідачу ОСОБА_6

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року № 121/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 у відповідності до Постанови Верховної Ради України № 4697-1 від 05 липня 2016 року «Про звільнення суддів», у результаті чого 13 липня 2016 року зазначену скаргу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Розглядаючи справу, апеляційний суд правильно встановив похилий вік позивача, потребу у його догляді й сторонній допомозі, наявність спірного жила, як єдиного місця проживання позивача і сплату ним комунальних послуг, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення прозову.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-202 цс 15.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак