Справа № 472/876/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Кучерявенка С.С.,

при секретарі - Чорній О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів, визнання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №NKVSGI від 25.03.2008 року недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів, визнання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №NKVSGI від 25.03. 2008 року недійсною.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що уклала договір з ПАТ КБ «Приват Банк» №NKVSGI від 25.03.2008 року, відповідно до якого отримала кошти в сумі 55 000 гривень строком погашення до 25.03.2028 зі сплатою 15.00% річних за користування кредитними коштами.

25.03.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №NKVSGI, згідно якої останній повинен був відкрити рахунок №44168 та шляхом перерахування на нього коштів в сумі 12 030,99 доларів США на строк з 18.08.2008 року до 25.03.2028 року.

В порушення договірних зобовязань не виконав умови п. п. 8.1, 8.2 додаткової угоди до кредитного договору №NKVSGI, зокрема не відкрив на її імя рахунок для зарахування коштів та не надав кредитні кошти в сумі 12 030,99 доларів США.

Крім того відповідно аудиторського висновку від 08.07. 2015 року реальна процентна ставка складає 19,197% у доларах США., в той час, як у додатковій угоді зазначено процентна ставка 14,04 %. Своїми навмисними противоправними діями банк ввів її в оману.

Просить визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 року, укладену між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 з моменту її укладання, зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором №NKVSGI від 25.03.2008 з урахуванням усіх платежів в іноземній валюті по додатковій угоді по співвідношенню до гривневого еквіваленту, в якому виражена валюта кредиту, згідно умов кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 року та зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» зарахувати усі платежі, сплачені по додатковій угоді до кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 в іноземній валюті, в якості сплати за кредитним договором №NKVSGI від 25.03.2008 в еквіваленті по курсу гривні, встановленому НБУ на день сплати чергового платежу в іноземній валюті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав , зокрема суду показали, що ОСОБА_4 уклала договір про іпотечний кредит з ПАТ КБ «Приват Банк » №NKVSGI від 25.03.2008 року, відповідно до якого отримала кошти в сумі 55 000 гривень строком погашення до 25.03.2028 зі сплатою 15.00% річних за користування кредитними коштами.

В цей же день між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено додаткову угоду до кредитного договору №NKVSGI, згідно якої банк повинен був відкрити рахунок та надати їй кредит в сумі 12 030,99 доларів США на строк з 18.08.2008 року до 25.03.2028 року.

ПАТ КБ « Приват Банк » не виконав умови додаткової угоди до договору, зокрема, не відкрив на її імя рахунок для зарахування коштів та не надав кредитні кошти в сумі 12 030,99 доларів США. Вказана додаткова угода до кредитного договору нею була підписана під впливом обману з боку банку, оскільки узгоджена процентна ставка річних не відповідає реальній та погрозою представника банку про реалізацію предмету іпотеки в разі відмови від підпису.

Просить визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 року, укладену між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 з моменту її укладання, зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором №NKVSGI від 25.03.2008 з урахуванням усіх платежів в іноземній валюті по додатковій угоді по співвідношенню до гривневого еквіваленту, в якому виражена валюта кредиту, згідно умов кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 року та зобовязати ПАТ КБ «Приват Банк» зарахувати усі платежі, сплачені по додатковій угоді до кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 в іноземній валюті, в якості сплати за кредитним договором №NKVSGI від 25.03.2008 в еквіваленті по курсу гривні, встановленому НБУ на день сплати чергового платежу в іноземній валюті.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, суду показав, що на підставі довіреності банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до заяви ОСОБА_4, їй було виданий кредит в сумі 55000 гривень. Позивач була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору та додатковою угодою до вказаного договору. На протязі тривалого часу виконувала договірні зобовязання і сплачувала кредит.

Суд, заслухавши позивача її представника , представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит №NKVSGI від 25.03.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 55 000 гривень строком погашення до 25.03.2028 зі сплатою 15.00% річних за користування кредитними коштами/а.с.24-27/

В цей же день між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №NKVSGI, згідно якої ПАТ КБ «Приват Банк» зобовязується надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №4168 на строк з 18.08.2008 року по 25.03.2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 12030. 99 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.17% на місяць , що складає 14.04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, плата за резервування коштів у розмірі 3% річних /а.с.30-32/.

На звернення ОСОБА_4, ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс» було проведено розрахунок сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки у відповідності з постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», за результатами якого визначено сукупну вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки, яка становить 19,197%, що є вищою, а ніж сторони узгодили та абсолютне значення подорожчання кредиту 23 065,49 доларів США /а.с.10-23/.

Такі висновки розрахунку свідчать про те, що вже на момент укладення додаткової угоди до договору про іпотечний кредит ПАТ КБ "Приват Банк" вводив споживача, тобто ОСОБА_4 в оману з метою отримання завищеної, несправедливої, безпідставної винагороди.

Згідно ст.60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Конституційний Суду України в своєму рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить з того, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів ( робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму ( ч.1ст.634 ЦК).

Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги.

Вирішуючи питання, Конституційний Суд України в зазначеному рішенні послався на положення актів міжнародного права, зокрема на:

- Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_5 Європи від 17 травня 1973 року N 543, яка передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача;

- Директиву 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року, де відносно несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви).

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до п. 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", які розроблені у відповідності до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 203,215,230,548 ЦК України, суд приходить до переконання, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору - вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки .

А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом аудиторськогоо дослідження, суперечили її волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано: «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. В зв'язку із цим, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг.

Зважаючи на вище викладене та враховуючи розрахунок незалежного аудитора, суд вважає доведеним, що при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його процентної ставки та загальної вартості), а тому позовна вимога про визнання його недійсним підлягає задоволенню.

Таким чином, істотні умови додаткової угоди є дискримінаційними для позивача, у звязку з чим дану угоду необхідно визнати недійсною та задовольнити позов в цій частині відповідно до вимог ст.. 203/ ч.ч. 1, 3/ 215 ЦК України ч. 5 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів».

В частині позовних вимог, щодо зобов"ячання ПАТ КБ "Приват Банк" : зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором №NKVSGI від 25.03.2008 року та зарахувати усі платежі, сплачені по додатковій угоді до договору про іпотечний кредит,не підлягають задоволенню.

На думку суду, відповідач повинен виконати вказані дії в період виконання рішення.

На підставі викладено, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору №NKVSGI від 25.03.2008 року укладену між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6