22-ц/775/592/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Категорія 27 Доповідач Песоцька Л.І.
У Х В А Л А

Іменем України

7 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Мальцевої Є.Є., Баркова В.М.

секретар Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ПринцФельд», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ПринцФельд» (далі - ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24 квітня 2013 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» і ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд») було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальникові кредити у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 000 000 грн. зі сплатою 19,5% річних за користування кредитом і остаточним його поверненням до 23 квітня 2014 року.

З 25 квітня по 23 травня 2013 року ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» отримано в банку кредитні кошти частинами (траншами) в загальній сумі 994 777 грн.

З метою забезпечення виконання ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» зобов'язань за кредитним договором 24 квітня 2013 року банком укладено договір поруки з ОСОБА_4, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань заборгованість за кредитним договором станом на 22 квітня 2015 року становила 1 093 219 грн. 05 коп., заборгованість за комісійні послуги - 596 грн. 87 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати боргу - 488 420 грн. 21 коп. та три проценти річних - 22 271 грн. 88 коп., а всього 1 604 508 грн. 01 коп.

26 лютого 2015 року банк звертався до відповідачів з письмовою вимогою про погашення кредиту, проте заборгованість не сплачена.

Посилаючись на зазначені обставини, банк просив стягнути на свою користь в особі Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» з ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» і ОСОБА_3 по 1 604 508 грн. 01 коп. та у відшкодування витрат на сплату судового збору 3654 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року провадження в справі в частині позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу.

У судове засідання втретє не з'явились представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Принцфельд» і відповідач ОСОБА_3, про розгляд справи повідомлені особисто (а.с. 207-208). Заяв про відкладення розгляду справи та про причини неявки від них не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6, яка заперечувала проти скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Закриваючи провадження в справі в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд», суд, посилаючись на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 16 ЦПК України, ст. ст. 1, 12 ГПК України, виходив із того, що позовні вимоги банку до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» про стягнення кредитної заборгованості не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з вимогами частини першої статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

У частині другій статті 118 ЦПК України зазначено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кільки вимог, пов'язаних між собою.

Проте відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

В абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

В абзаці 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема, такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже у справі, яка переглядається, суд правильно закрив провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке було відкрито помилково, і повідомив ПАТ "Державний ощадний банк України", що розгляд його позовних вимог до ТОВ «Агрофірма «ПринцФельд» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2307цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л.І. Песоцька

Є.Є. Мальцева

В.М. Барков