Справа № 308/409/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_1 пред»явив до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») позов про стягнення грошових коштів за договором.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що він отримує пенсію через установу відповідача на підставі договору №003-06501-260312 (онлайн) від 26.03.2012 року та пенсійної картки НОМЕР_1. Однак, всю суму нарахованої пенсії позивач не може отримати від відповідача тривалий час, через встановлення ПАТ «Дельта Банк» обмеження на зняття готівкових коштів та блокування платіжної картки. Станом на 26.12.2014 року на його картковому рахунку накопичено 7398,70 грн. Неодноразово він звертався з письмовими заявами до відповідача про розблокування пенсійної картки та про видачу пенсії, які залишилися без відповіді. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого порушив вимоги ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до яких з банку підлягають стягненню пеня у розмірі 3% вартості послуги за період з 01.08.2014 року по 20.01.2015 року в сумі 105,20 грн. та 929,30 грн. суму штрафу за подвійною ставкою НБУ за вказаний період.

Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, відмова у поверненні належних йому грошових коштів порушила його плани в частині розпорядження власними коштами, оскільки він не має можливості проводити розрахунки за товари в магазинах, аптеках та сплатити за комунальні послуги. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в сумі 5000 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 1842,28 грн. суму інфляції за 2014 р.

В ході судового розгляду справи позивач в порядку ст. 31 ЦПК України неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 22 356,58 грн., з яких: суму залишку коштів на картковому рахунку, яка станом на 28.09.2015року становить 7670,62 грн., 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 267,32 грн., штраф за подвійною ставною НБУ в розмірі 4811,69 грн., інфляційні за 2014 - 2015 р.р. в розмірі 3003,05 грн., втрачену вигоду за розміщення депозиту (18%) в розмірі 1603,90 грн. у відповідності до положень п. 2 ст. 22 ЦК України та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди за неможливість користування пенсійним вкладом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2015 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №003-06501-260312 (онлайн) від 26.03.2012 року, платіжна картка НОМЕР_1 в сумі 9787,00, з яких: 7670,62 грн. - сума залишку пенсії, 1886,26 грн. - сума відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 230,12 грн. - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просив скасувати таке рішення та направити справу на новий розгляд в іншому складі.

У запереченнях на апеляційну скаргу, представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 вказує, що апеляційна скарга яка подана позивачем є необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що твердження позивача про користування банком належними йому грошовими коштами є безпідставним, оскільки з моменту відкриття платіжної картки кошти зараховані на рахунок позивача та перейшли у його власність та саме ОСОБА_1 має виключне право розпоряджатися ними. Банк виконує лише функцію з обслуговування такого рахунку та не є набувачем коштів позивача. Позивач може безперешкодно отримати належні йому кошти, так як включений в до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, через банки-партнери. Крім того зазначає, що протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня) інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Вважає, що апелянтом також не надано доказів на підтвердження позовних вимог щодо неповернення банком коштів, а також відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди або обставин її настання. А тому просила відмовити у задоволенні поданої позивачем апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що 26.03.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір №003-06501-260312 (онлайн) на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки НОМЕР_1.

Згідно умов договору, відповідач відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_2 у національній валюті гривнях, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, та надав у користування позивачу платіжну картку НОМЕР_1.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як стверджує позивач, з серпня 2014 року кошти за вказаним договором йому не сплачувалися, у зв'язку з чим станом на 26.12.2014 року у відповідача рахується заборгованість в сумі 7398,70 грн.(том 1 а.с. 7).

16.12.2014 року та 24.12.2014 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Дельта Банк» із заявами про розблокування пенсійної картки та про здійснення виплати належних йому грошових коштів з поточного рахунку (том 1 а.с. 8,9).

Листом від 24.12.2014 року за № 05-2717701 відповідач повідомив позивача, що операції по зняттю грошових коштів з рахунку здійснюється в порядку та на умовах, визначених законодавством України, з врахуванням особливостей, встановлених банком для таких операцій. Провести операції по зняттю грошових коштів з поточного рахунку, позивач має можливість: у будь-якому відділенні банку, в банкоматах та касах інших банках на території України, з урахуванням комісій банків за проведення операції вилучення грошових коштів, шляхом розрахунку за товари та послуги в РOS-терміналах в Україні з урахуванням комісій банків за проведення операцій (Т.1 а.с. 10).

Судом першої інстанції констатовано, що не зважаючи на повідомлення позивачем про неможливість проведення транзакцій за картковим рахунком, відповідач не реалізував право позивача на отримання належних йому коштів, відповідно до умов договору.

Як слідує з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку НОМЕР_2, заборгованість відповідача перед позивачем становить 7670,62 грн. ( том 1 а.с. 172).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи та правильно застосував до спірних правовідносин сторін матеріальний закон, зокрема, положення ст.ст. 525,526,610,629 ЦК України.

Водночас судом встановлено, що на підставі постанови Правління

Національного Банку України від 02.03.2015 №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену

особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» (том 1 а.с. 173-182).

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банк уперед кредиторами.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачені певні обмеження, які застосовуються під час процедури тимчасової адміністрації, а саме - не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та інші обмеження, проте зазначена стаття не містить обмежень щодо можливості стягнення судом відповідного боргу. Більш того, у ч. 1 ст. 52 цього Закону передбачений порядок погашення уповноваженою особою Фонду вимог фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності) у шосту чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Враховуючи вказані вище норми закону, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних, в період до 03.03.2015 року, тобто до визнання відповідача неплатоспроможним.

Щодо стягнення з відповідача суми штрафу за подвійною ставкою НБУ в розмір 4811,69 грн. то в стягненні такої суд першої інстанції обґрунтовано відмовив з вищенаведених підстав.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки правових підстав для задоволення такої не було та в апеляційній скарзі позивач не навів протилежного.

Правових підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як це просить апелянт в апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила.

З огляду на вищевикладене, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу відхиляє, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. ст.307 ч.1 п. 1, 308 ч.1, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :