22-ц/775/702/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Костромітіна О.О.
Категорія 20 Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Песоцької Л.І., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною,

ВСТАНОВИЛА :

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди відчуження автомобіля, оформленої довідкою-рахунком, шляхом купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він з 21 жовтня 2008 року перебував в шлюбних відносинах з ОСОБА_4. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.04.2015 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. А в провадженні Приморського районного суду м.Маріуполя знаходиться цивільна справа по розподілу майна подружжя. Одним із предметів спору є автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1. Вказаний автомобіль був зареєстрований за його дружиною ОСОБА_4.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.05.2015 року в забезпечення позову про розподіл майна подружжя був накладений арешт на даний автомобіль. Однак в день винесення ухвали про накладення арешту ОСОБА_4 13.05.2015 року перереєструвала по довідці-рахунку право власності на автомобіль на свого батька ОСОБА_1.

Посилаючись на ст. 203 та ч.4 ст.369 ЦК України, ст.65 СК України, вважає, що відповідач діяла недобросовісно, діяла без його згоди як співвласника на відчуження спірного автомобіля, що необхідно для розпорядження майном при укладанні угод, які виходять за межи дрібного побутового, тому угода купівлі-продажу автомобіля, укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оформлена довідкою-рахунком від 13 травня 2015 року, є недійсною.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оформленої довідкою-рахунком від 13 травня 2015 року, задоволено. Визнано недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оформлену довідкою-рахунком від 13 травня 2015 року. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, на його неправильність просила рішення від 29 червня 2016 року скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 В скарзі зазначала, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з припущень стосовно відсутності письмової згоди ОСОБА_3 на продаж ОСОБА_4 спірного автомобіля. Однак суд всі обставини не зясував. У задоволені клопотання в частині витребування всіх документів на підставі яких проведено угоду, судом безпідставно відмовлено. Враховуючи зазначене, вважає, що рішення ухвалене з порушенням ст. 212-214 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, належним чином, телефонограмою, рекомендованою поштою та через представника повідомлених про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, які не повідомили про причини неявки. Представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 надана суду заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі зі ОСОБА_4 з 21 жовтня 2008 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 травня 2015 шлюб розірвано.

Під час шлюбу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль згідно з інформацією Центру ДАІ № 2 м. Маріуполя при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області № 9/5-1130 від 08.05.2015 року був зареєстрований за ОСОБА_4А.( а.с.7).

Факт придбання автомобіля під час шлюбу в суді першої інстанції ніким з сторін не оспорювався.

На час розгляду справи в провадженні Приморського районного суду м.Маріуполя розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ майна подружжя (а.с.6).

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.05.2015 року в забезпечення позову ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна подружжя накладено арешт на автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1 ( а.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 13.05.2015 року провела реєстрацію права власності на автомобіль на свого батька ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.9, 92).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що спірний автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу. У звязку із тим, що він був відчужений відповідачем без письмової нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя позивача ОСОБА_3, суд вважав, що вимоги позивача про визнання такої угоди недійсною є обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до положень ч.ч.2,4 ст.369 ЦК України, у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном,який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним зі співвласників, може бути визнаний судом недійсним, за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Статтями 60, 65 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, при укладенні договору без згоди другого з подружжя той з них, чиї права порушені, вправі звернутися до суду з позовом про визнання цього договору недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 продала відповідачу ОСОБА_1 спільне майно подружжя - автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2008 року випуску, державний номер № НОМЕР_1, без письмової нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя - позивача ОСОБА_3 Вказані обставини відповідачами ніякими доказами не спростовані.

Тому колегія суддів вважає висновок суду про задоволення вимог щодо визнання недійсною угоди відчуження автомобіля без згоди одного з співвласників правильним, таким що відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

Доводи апеляції про незаконність рішення суду у звязку із тим, що при посвідчені спірного правочину письмова згода ОСОБА_3 надавалась до матеріалів, на підставі яких була проведена реєстрація права власності на автомобіль на ОСОБА_1, нічим обєктивно не підтверджені.

З метою перевірки таких доводів апеляційної скарги, колегією суддів досліджені документи, що були підставою для реєстрації права власності на спірний автомобіль, надані суду Територіальним сервісним центром 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області. Вбачається, що для оформлення спірної угоди були надані: заява відповідача ОСОБА_1 про надання платних послуг щодо проведення перереєстрації автомобіля на нового власника, довідка-рахунок на імя ОСОБА_1 про придбання спірного автомобіля, акт приймання-передачі автомобіля, копія технічного паспорту і заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про реєстрацію. Між тим, заява позивача про згоду на відчуження автомобіля при реєстрації автомобіля на нового власника не надавалася.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7