АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6593/16 Справа № 202/2917/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Гулієв М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» про визнання наказу про звільнення за прогул незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2011 року він був прийнятий учнем підручного сталевара установки позапічної обробки сталі та з 01 червня 2012 року він був переведений, на підставі наказу № 139-Р, підручним сталевара, а 04 квітня 2016 року він був звільнений з роботи на підставі наказу № 115-к за прогул 22 липня 2015 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення він не згоден, оскільки прогулів не здійснював, а наказ було складено з порушенням трудового законодавства. До роботи позивача 23 липня 2015 року не допустили, а видали направлення на обовязковий попередній медичний огляд, хоча його медичний огляд від 05 вересня 2014 року станом на 23 липня 2015 року був дійсним. В подальшому 24 липня 2015 року позивач звернувся до терапевта, який направив позивача до психіатра, а з 27 липня 2015 року після огляду психіатром позивач знаходився на стаціонарному лікуванні по 21 серпня 2015 року у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня».

Вважає наказ про його звільнення № 115-к від 04 квітня 2016 року є незаконним, оскільки позивач не здійснював прогул, він не мав законних підстав і можливості працювати 22 липня 2015 року, наказ про поновлення на роботі отримав тільки о 17 годині цього дня та даним наказом було передбачено допустити його до виконання професійних обовязків з 23 липня 2015 року. Крім того при складанні наказу про звільнення 04 квітня 2016 року було пропущено 6 місячний термін для винесення дисциплінарного стягнення. Також відповідачем не була отримана згода профкому первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ТОВ «МЗ «Дніпросталь», а тому його звільнили без законних підстав.

Просив визнати наказ № 115-к від 04 квітня 2016 року про його звільнення з роботи 22 липня 2015 року за прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним, зобовязати ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» поновити його на роботі з 23 липня 2015 року підручним сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 114211 грн. 65 коп. та моральну шкоду у розмірі 6890 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі з 23 липня 2015 року та стягнення заробітної плати, але не менше чим за один місяць.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2014 року в позов задоволено частково та ухвалено: визнати незаконним наказ ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» № 115-к від 04 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки за прогул; поновити з 23 липня 2015 року ОСОБА_2 на роботі в ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки; стягнути з ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 114211 грн. 65 коп., а також 4134 грн. на користь держави судовий збір. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Цим вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що наказ ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» № 115-к від 04 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки за прогул є незаконним, відсутня згода профспілкового органу на звільнення позивача, пропущено строк для накладання дисциплінарного стягнення, а тому позивач підлягає поновленню на роботі, а з відповідача відповідно підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 30 червня 2011 року. Наказом № 272-У від 21 листопада 2014 року ОСОБА_2 було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року було визнано незаконним наказ ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» № 272-У від 21 листопада 2014 року та поновлено ОСОБА_2 з 22 листопада 2014 року на роботі в ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки (а.с. 12, 14-18).

Наказом № 130-В від 05 червня 2015 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі з 22 листопада 2014 року на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки, а наказом № 137-к від 15 червня 2015 року у звязку з тим, що ОСОБА_2 не зявився на роботі з 06 червня 2015 року по 15 червня 2015 року та не ознайомився з наказом про поновлення на роботі, наказ № 130-В було скасовано (а.с. 79, 81).

Наказом № 173-к від 22 липня 2015 року на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року було визнано недійсним наказ від 21 листопада 2014 року № 272-У про звільнення ОСОБА_2 згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, поновлено на роботі ОСОБА_2В з 22 листопада 2014 року та наказано в. о. начальника дільниці обробки сталі ОСОБА_3 допущено ОСОБА_2 до виконання професійних обовязків з 23 липня 2015 року (а.с.80).

В подальшому позивач 23 липня 2015 року зявився на робоче місце, однак не був допущений до роботи, оскільки йому було видано направлення на проходження обовязкового попереднього медичного огляду на підставі наказу № 334 від 22 липня 2015 року про проведення профілактичного медичного огляду працівників підприємства в 2015 році в період з 03 серпня 2015 року по 14 серпня 2015 року згідно додатку № 1. Даний факт підтвердив у судовому засіданні представник відповідача та встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року (а.с. 19,23).

Крім того, 24 липня 2015 року позивач звернувся до терапевта, який направив його на консультацію до психіатра, що підтверджується копією медичного огляду, а 27 липня 2015 року при огляді психіатр порекомендував позивачеві стаціонарне лікування, що підтверджується копією направлення на госпіталізацію КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1», де позивач перебув з 28 липня 2015 року по 21 серпня 2015 року на стаціонарному лікуванні (а.с. 31, 90-92).

Наказом № 115-к від 04 квітня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки та позапічної обробки сталі, 22 липня 2015 року за прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 12).

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

А згідно вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 ст. 40 КзпП, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкогового комітету.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» 06 серпня 2015 року звернувся до первинної профспілкової організації профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» із поданням про надання згоди на звільнення позивача з роботи за прогул. Вказане подання голова профспілки ОСОБА_4 отримав 07 серпня 2015 року під особистий підпис (а.с. 82), проте згоди чи відмови в наданні згоди на звільнення позивач з роботи за прогул профспілка так і не надала.

В подальшому, діяльність вказаної профспілки була анульована на підставі Постанови Обласного комітету Профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України Дніпропетровської області (а.с. 122).

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Оскільки як встановлдено судом та зазначалося вище, первинна профспілкова організація отримавши подання про надання дозволу на звільнення позивача з роботи за прогул, будь-якої відповіді не надала та взагалі ухилилася від розгляду цього подання, а тому відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України вважається, згода на звільнення ОСОБА_2 з роботи була надана, а тому висновок районного суду про те, що звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового органу є необгрунтованими.

Крім того, як вбачається з табелю обліку робочого часу за період з 23 липня 2015 року по 04 квітня 2016 року позивач жодного дня не виходив на роботу, а згідно листка непрацездатності серії АГХ №964667 виданого ОСОБА_2 28 вересня 2015 року для представлення його до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» позивач зобовязаний стати до роботи 22 серпня 2015 року, але останній цього не зробив та на роботу не вийшов (а.с.31, 121), а тому позивачем було вчинено прогул.

Також, відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, розірвання трудового договору, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та зобовязання видати трудову книжку, встановлено, факт неотримання роботодавцем заяви ОСОБА_2 про його звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 29 липня 2015 року.

Так, згідно виписки з книги реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «МЗ «Дніпросталь», за період з 28 липня 2015 року по 15 вересня 2015 року включно будь-які заяви від ОСОБА_2 чи його представників до відповідача не надходили.

А як вбачається із копії заяви позивача від 29 липня 2015 року на імя директора ТОВ «МЗ «Дніпросталь», де зазначено, що через його (позивача) недопуск до роботи у звязку з незаконним направленням на проходження медичного огляду, просить звільнити з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, - колегія не приймає до уваги, оскільки не встановлено факту подання вказаної заяви роботодавцю; на зазначеній копії відмітка про отримання заяви відповідачем також відсутня (а.с. 28).

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов'язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов'язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати. Аналогічне положення визначено і ч. 1 ст. 169 КЗпП України.

Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджений наказом Міністерства охорони здоровя №246 від 21 травня 2007 року, розроблений на виконання статті 17 Закону України "Про охорону праці", який визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов'язковому медичному огляді осіб віком до 21 року.

Відповідно до п 1.3. цього Порядку до обов'язкових медичних оглядів відносяться: попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди, проводяться для працівників, зайнятих на важких роботах, роботах

із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, та щорічно для осіб віком до 21 року, а згідно пунктів 3.4, 3.6 зазначеного порядку роботодавець забезпечує своєчасну та організовану явку працівників на медичні огляди та обстеження. Відсторонює від роботи працівників, які не пройшли в установлений термін медичні огляди, та не допускає до роботи працівників, яким за медичним висновком така робота протипоказана за станом здоров'я.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що у звязку з незаконним звільненням з роботи за наказом відповідача №272-у від 21 листопада 2014 року ОСОБА_2 тривалий час перебував у вимушеному прогулі і не виконував трудові обовязки; враховуючи доводи позивача, що, у звязку з перенесеними нервовими хвилюваннями через тривалий розгляд справи про поновлення на роботі, він «дуже погано себе почував»; зважаючи, що посада підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки, на яку було поновлено ОСОБА_2, має високі ризики можливості професійного травматизму, - відповідач, враховуючи сукупність викладених факторів, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність направлення позивача на проходження медичного огляду на підставі наказу №334 від 22 липня 2015 року, що не суперечить вимогам наведених нормативних актів, не порушує прав і законних інтересів працівника.

А відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки позивач з 23 липня 2015 року по 04 квітня 2016 року жодного дня не виходив на роботу, а також він не вийшов на роботу і після закінчення лікування, тобто 22 серпня 2015 року, а тому позивачем було вчинено прогули у звязку з чим колегія суддів вважає що відповідач правильно звільнив позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте суд першої інстанції на вказні обставини уваги не звернув.

Що стосується позовних вимог про визнання наказу про звільнення позивача незаконним, поновлененя позивача та стягнення середньтого заробітку за час вимушеного прогул та моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів незаконності наказу про звільнення позивача за ч. 4 ст. 40 КЗпП України позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано, не надано цих доказів і в суді апеляційної інстанції, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді