Справа №: 398/2343/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" вересня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря - Дудченко О.Ю.,

представника відповідача - Молодченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства «Науково- виробниче об'єднання «ЕТАЛ»

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача на її користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 1847,72 грн., із них: 1228,64 грн. нарахованої, але не виплаченої зарплати та 619,08 грн. компенсації за невикористану відпустку; 101,62 грн. компенсації за втрату частини зарплати та 9 260,16 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивує тим, що з 26.05.1980 року до 09.12.2015 року працювала на підприємстві відповідача. 09.12.2015 року була звільнена за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводяться в день звільнення, а якщо в день звільнення він не працював, то не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст. 115 КЗпП).

Але при звільненні з роботи, їй не виплатили заборгованість по зарплаті.

У відповідності з Законом України зазначає, що має право на компенсацію за втрату частини заробітної плати, що становить 101,62 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки. Зазначає, що згідно її розрахунку її середньомісячна заробітна плата становила 1322,88 грн., а середньоденна -101.76 грн., отже до стягнення підлягає сума 9260,16 грн. за 7 місяців (розрахунок: 1322,88 грн. х 7 місяців = 9260,16 грн.).

Позивачка підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що вона є пенсіонеркою з 2014 року. В день звільнення нею була отримана трудова книжка, але розрахунок при звільненні не провели. Згодна з тою сумою заборгованості, що вказана в довідці відповідача від 07.09.2016 року та з розміром середньоденного заробітку. Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня винесення рішення суду. В подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача визнає позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що на день розгляду справи заборгованість не сплачена. Також ним було в подальшому подано заяву про продовження розгляду справи у його відсутність, де вказано, що позовні вимоги визнають повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи

та з врахуванням поданих позивачкою та представником відповідача заяв, суд ухвалив продовжити розгляд справи у відсутність позивачки та представника відповідача.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст., ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено наступне.

Позивачка працювала на підприємстві відповідача та 09.12.2015 року звільнена за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.7).

При звільнені з нею не проведено розрахунок. За період її роботи відповідач заборгував їй зарплату в сумі 1847,72 грн., що складається із заборгованості по зарплаті в сумі 1228,64 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 619,08 грн., що підтверджується довідкою виданою відповідачем від 07.09.2016 року, а також підтверджується в судовому засіданні поясненнями позивачки та представника відповідача, який вимоги визнає в повному обсязі. На момент розгляду справи заборгованість не виплачена, а тому суд стягує на користь позивачки борг по зарплаті в сумі 1847,72 грн..

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації з згідно з чинним законодавством. Позовні вимоги в частині стягнення компенсації за втрату частини зарплати представник відповідача визнала повністю, погодилась з сумою вказаною позивачкою та її розрахунком, а тому вимоги позивачки підлягає задоволенню в цій частині та суд стягує на користь позивачки - 101,62 грн.

Згідно із ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги те, що згідно довідки відповідача

від 07.09.2016 року та пояснень представника відповідача вони визнають, що мають перед позивачкою заборгованість по зарплаті.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України . У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст., ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В постанові №6-77 цс 11 від 26 грудня 2011 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що перебіг передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні починається не з дня набрання чинності рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, а з наступного дня після проведення фактичного розрахунку незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню за період з 10.12.2015 року по день ухвалення рішення судом, тобто по 12.09. 2016 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно довідки наданої представником відповідача, яка не оспорюється позивачкою, середньоденна заробітна плата позивачки складає 101,84 грн.

Звільнення позивачки відбулося 09 грудня 2015 року.

За період з 10.12.2015 року по 12.09.2016 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 189 днів ( в грудні 2015 року - 16 днів; в 2016 році: січень - 19 днів, лютий - 21 день, березень - 22 дн., квітень - 21 дн., травень - 19дн., червень - 20 дн., липень - 21 день, серпень - 22 дні, вересень - 8 днів ).

За таких обставин на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 189 робочих днів, що становить 19247,76грн. (розрахунок: 101,84 грн. х 189 роб.дн.).

Оскільки позивачка при подачі позову звільнена від сплати судового збору ( її вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551.20 грн.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково- виробниче об'єднання «ЕТАЛ» на користь ОСОБА_2 - заборгованість по заробітній платі в сумі 1847,72 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сум

і 19247,76 грн., а всього - 21 095,48 (двадцять одну тисячу дев'яносто п'ять )грн.. 48 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково- виробниче об'єднання «ЕТАЛ» на користь держави судовий збір в сумі - 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд.

Суддя: