АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, розподіл спільного сумісного майна.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна.

З метою забезпечення позову, просила накласти арешт на майно, яке є предметом спору :

- автомобіль універсал-В, ВМW Х5 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4;

- автомобіль автобус-Д, БАЗ А079.25, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5;

- автомобіль автобус-Д, БАЗ А079.29, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3. про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу нового змісту, якою в задоволенні заходів забезпечення позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки, який просив апеляційну скаргу відхилити, ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої по справі позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 подано позов про розподіл між нею та відповідачем спільного сумісного майна, яке складається з трьох автомобілів:

- автомобіль універсал-В, ВМW Х5 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4;

- автомобіль автобус-Д, БАЗ А079.25, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5;

- автомобіль автобус-Д, БАЗ А079.29, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6,

а також грошових коштів, в сумах 424746 грн. та 10000 дол. США, що по курсу валют Національного банку України станом на 27 листопада 2015 року становило 235970 грн.

Отже, предметом заявленого по справі позову є спір щодо поділу спільно нажитого майна, зокрема і вищезазначених автомобілів, на які й було накладено арешт районним судом.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно абзацу 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що існує реальна імовірність того, що відповідач намагатиметься позбутися майна, яке було придбано під час спільного проживання, з метою уникнення його розподілу.

З урахуванням змісту позову та заяви позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення поданої по справі заяви.

Посилання апеляційної скарги на те, що ухвалою суду першої інстанції обмежено право відповідача на володіння та користування безспірно належною йому частиною майна колегія суддів визнає необґрунтованими, остільки накладання арешту на майно, яке є предметом спору, є тимчасовою мірою, яка застосовується до вирішення спору по суті, а правомірність вимог позивачки підлягає вирішенню за результатами розгляду справи.

Не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_2 про те, що накладенням арешту на автобуси -Д БАЗ А 079.25 2007р.в. та БАЗ А 079.29 2006 р.в. його позбавлено можливості передавати вказані транспортні засоби в оренду, остільки зі змісту долученого до справи листа ТОВ «Гунтер» № 3 від 21 червня 2016 року убачається, що згадані автобуси перебувають у оренді зазначеного товариства, а питання продовження дії договорів буде мати місце лише з наступного, тобто 2017 року.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що спірні транспортні засоби зареєстровано за ОСОБА_2, як фізичною особою, а не підприємцем (а.с.13-15).

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.293, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/18452/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7764/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.