Справа № 360/362/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3266/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 52 07.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Гуля В.В.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Антонов» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ДП «Антонов» №492 к від 22 лютого 2016 року йому, як начальнику ФЕО ЛВ та ДБ оголошена догана за неналежне виконання п.4.2 посадової інструкції, а саме за неправильний розрахунок та застосування цін на аеропортові послуги, що призвело до порушення Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №433 від 14 квітня 2008 року «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06 липня 1999 №352». Наказом №433 встановлені аеропортові збори саме для аеропортів України, а оскільки норми які б свідчили про його застосування до аеродромів відсутні, вважав наказ № 492 к від 22 лютого 2016 року про оголошення йому догани неправомірним, просив його скасувати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення - задоволено. Визнано неправомірним та скасовано наказ № 492 від 22 лютого 2016 року ДП «Антонов» про накладення стягнення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав законних і достатніх підстав для застосування дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з цими висновками районного суду за такого.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмові пояснення. За кожне порушення може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача у зв'язку з неправомірним незастосуванням на підприємстві для нарахування та обчисленні розміру аеропортових зборів наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 433 від 14.04.2008 року «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.1999р. № 352».

В доводах апеляційної скарги відповідач, посилаючись звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин, на які ДП «Антонов» посилається в своїх запереченнях на позов.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи матеріали справи та доводи сторін, встановила наступне.

Наказом відповідача ОСОБА_2 від 26 січня 2009 року введено в дію ставки аеропортових зборів з коефіцієнтом 0,7 для повітряних суден, що базуються на аеродромі Київ "(Антонов) згідно з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14 квітня 2008 року № 433 (а.с.12).

Прикінцевими положеннями Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №433 від 14 квітня 2008 року «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06 липня 1999 №352» встановлено, що аеропортові збори є граничними і з метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропортів за рішенням керівника аеропорту до граничних ставок цих Аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосовуватись знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

З доповідної записки начальника бюро фінансового аудиту відділу внутрішнього аудиту вбачається, що на думку автора, при проведенні розрахунку вартості наданих аеропортових послуг було неправильно визначено розмір ставок збору за посадку-зліт повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, наднормативну стоянку повітряного судна, внаслідок того, що в Наказі Міністерства транспорту і зв'язку України від 14 серпня 2008 року, №433 «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.99, №352» змінено коефіцієнт, що застосовується до ставок аеропортових зборів до 0,2, а у внутрішній наказ зміни не внесені (а.с.44-45).

Наказом №492 к від 22 лютого 2016 року начальнику фінансово-економічного відділу ЛВ та ДБ ОСОБА_2 оголошена догана за порушення трудової дисципліни, що виразилися у неналежному виконанні п.4.2 посадової інструкції, а саме за неправильний розрахунок та застосування цін на аеропортові послуги, що призвело до порушення Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 14 квітня 2008 року № 433 «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до Наказу Мінтрансу від 06.07.99 №352», що підтверджується копіями наказів №492-к від 22 лютого 2016 року та №183 к від 17 січня 2013 року (а.с.7-8).

Відповідно п.2. статті 81 Повітряного кодексу України розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.

П. 2.4. Аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 № 433 передбачено збір за наднормативну стоянку ПС. Зазначений збір установлюється за кожну повну добу або її частину у відсотковому відношенні до збору за посадку зліт у денний час або за кожну годину наднормативної стоянки та за кожну тонну МЗМ ПС незалежно від виду сполучення. До збору за наднормативну стоянку застосовується коефіцієнт 0.5. у разі затримки авіарейсу, спричиненої метеорологічними умовами. Збір за наднормативну стоянку не стягується, якщо затримка авіарейсу сталася з вини працівників аеропорту».

Відповідно п. 1.5. Наказу Міністерства транспорту України від 01.07.2003 р. №472 «Стоянка нормативна - регламентований проміжок часу, необхідний для виконання комплексного наземного обслуговування авіарейсу і встановлений виходячи з технологічних особливостей аеропорту. Час стоянки - проміжок часу проміжок часу від часу прибуття до часу відправлення ПС зі стоянки. Перон - частина льотного поля, яка призначена для розміщення ПС з метою стоянки, посадки висадки пасажирів, завантаження, розвантаження, а також іншого обслуговування ПС».

Нормативний (без сплати збору) час стоянки пасажирського ПС становить 3 години. Нормативний (без сплати збору) час стоянки вантажного ПС становить 6 годин, якщо інше не передбачено додатками до даного наказу. До збору за наднормативну стоянку застосовується коефіцієнт 0,5 у разі затримки авіарейсу, спричиненої метеорологічними умовами. Збір за наднормативну стоянку не стягується, якщо затримка авіарейсу сталася з вини працівників аеропорту.

Нормативна стоянка - регламентований проміжок часу, необхідний для виконання комплексу наземного обслуговування авіарейсу і встановлений виходячи з технологічних особливостей аеропорту. Рейс авіаційний - закінчена операція щодо переміщення транспортного ПС у повітряному просторі й часі за встановленим маршрутом і розкладом. (Методичні рекомендації формування ставок аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 1 липня 2003 року N 472).

Тобто поняття нормативної та наднормативної стоянки застосовується при виконанні авіарейсів.

Відповідно п. 3.7. Правил організації охорони повітряних суден та об'єктів на авіапідприємствах цивільної авіації України, затверджених Наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 30.03.2005р. №230, на аеродромах повинні бути виділені та відповідно обладнані три види стоянок повітряних суден (далі - ПС): перон, стоянки для технічного обслуговування та стоянки довгострокового зберігання. Для ПС кожної авіакомпанії, що базується в аеропорту (аеродромі), виділяються постійні стоянки довгострокового зберігання.

Відповідно п. 2.5.1. «Наставления по производству полетов в гражданской авиации СССР (НІШ ГА-85)», затвердженого Наказом Міністерства цивільної авіації СРСР від 08.04.1985 р. №77 за розташуванням на трасах аеродроми поділяються на базові, кінцеві і проміжні.

Згідно з п.1.2 Положення про порядок використання аеродромів України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України та Міністерства транспорту України від 20.06.2003р. №191/446. базовим аеродромом є аеродром, призначений для постійного базування повітряних суден. У відповідності до Повітряного кодексу України, аеродромом є поверхня земної або водної ділянки, на якій розміщені будівлі, споруди та обладнання, яка призначена повністю або частково для вильоту, прибуття та руху по цій поверхні повітряних суден (п.12 ч.І ст.1), а аеропортом - комплекс споруд, призначених для приймання, відправлення повітряних суден та обслуговування повітряних перевезень, що має для цих цілей аеродром, інші наземні споруди та необхідне обладнання (п.17 ч.І ст.1).

Згідно вимог чинного законодавства, перед початком використання авіакомпанією повітряних суден та надавати послуги з повітряних перевезень за допомогою цих суден, авіакомпанія повинна, окрім інших дозвільних документів, отримати сертифікат експлуатанта на відповідні повітряні судна.

Частинами 1 та 2 ст. 13 Повітряного кодексу України передбачено, що сертифікат на відповідність вимогам авіаційних правил України повинні отримати підприємства та організації, які в галузі цивільної авіації здійснюють експлуатацію повітряних суден.

Отримання Сертифікату експлуатанта в Україні здійснюється згідно Правил сертифікації експлуатантів, що здійснюють експлуатацію цивільних повітряних суден (літаків) з метою виконання комерційних транспортних перевезень згідно з вимогами OPS1, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №430 від 27.07.20Юр (надалі - Правила сертифікації).

Відповідно до п. 3.2. Правил сертифікації у направленому до Державіаслужби України листі суб'єкта, який має намір розпочати господарську діяльність у сфері авіаційних перевезень, складеному у довільній формі та підписаному уповноваженими особами (далі - лист про наміри), а також згідно Заявки (додаток №1 до Правил сертифікації) серед іншого, повинно бути зазначено: е) аеропорти базування та типи ПС (зазначити - власні або орендовані), які будуть використовуватись для виконання запланованих польотів.

Відповідно до Методичних рекомендацій формування ставок аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 1 липня 2003 року N 472, основними принципами при визначенні ставок аеропортових зборів є недопущення подвійного нарахування витрат (п.2.2.).

Чинним законодавством України не передбачено прямої імперативної заборони щодо надання аеропортами авіакомпаніям такої послуги як надання місця для базування повітряних суден та можливості встановлення власних тарифів за надання таких послуг.

Розміри плати за послуги з базування ПС, в тому числі плати за стоянку ПС при базуванні, в аеропортах ні наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 № 433, ні іншими нормативними актами не визначено. А відтак встановлення вартості послуг з базування ПС на договірній основі не суперечить п.2. статті 81 Повітряного кодексу України. Ставка збору за стоянку ПС у розмірі 0,4 дол. США за 1 т. мзм за добу встановлена для ПС, які базуються на аеродромі Київ/Антонов-2, тобто з власниками або експлуатантами яких укладений договір про надання послуг з базування ПС, а аеродромКиїв/Антонов-2 для експлуатантів ПС є базовим відповідно до Правил сертифікації експлуатантів, затверджених Наказом державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 20.09.2005 за № 684. У цьому випадку поняття нормативна чи наднормативна стоянка не застосовується, а ставка збору за стоянку ПС є розцінкою за надання послуг з базування ПС.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції щодо безпідставного застосування до позивача дисциплінарного стягнення, є правильними та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: