22-ц/775/227/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Міхєєв І.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Зливка І.І.,

за участю

заявника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою та зазначала, що 26 червня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 квітня 2014 року про часткове задоволення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення її з квартири АДРЕСА_1, виданий виконавчий лист. 15 липня 2014 року вона отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на виконання цього виконавчого листа. У звязку з тим, що за її зверненнями судом розглядалися справи про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, про відстрочку виконання рішення, справи про визнання заповіту недійсним, вона зверталась до державного виконавця із заявами про відкладення виконавчих дій, надавала державному виконавцю копії ухвал суду про відкриття цивільних справ, відомості про відкладення розгляду цих справ, останні на 13 листопада 2014 року та на 16 грудня 2014 року. Після отримання постанови державного виконавця від 18 вересня 2014 року про відкладення виконавчих дій, вона з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі ВДВС) ніяких повідомлень щодо проведення дій по виселенню не отримувала. Примусове виселення 15 грудня 2014 року проведено без повідомлення її про проведення примусового виселення, зі зломом дверей до квартири та у її відсутності. Про дії державного виконавця вона дізналась 15 грудня 2014 року за телефоном від сусідів. Коли вона прибула на місце, працівники ВДВС її не впустили до квартири, відмовились надати акт опису майна, документи про примусове виселення та передати їй майно. Вона залишилась без речей, без грошей, без документів, без житла, оскільки все було вилучено працівниками ВДВС. Під час її виселення у неї з квартири зникли гроші у сумі 50 000 грн., 3 000 доларів США, документи, матеріали судових справ та деякі особисті речі. Такі дії працівників ВДВС вважає незаконними та просила визнати дії ВДВС Орджонікідзхевського району м. Маріуполя в особі ОСОБА_4 та всіх працівників, які проводили примусове виселення, неправомірними; визнати дії працівників ВДВС Орджонікідзевського району м. Маріуполя по вилученню речей, документів, матеріалів позовів і грошових коштів неправомірними.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання неправомірними дій державних виконавців та зобовязання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючяись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процессуального закону, просила скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення про задоволення її скарги. Заявник зазначала, що суд першої інстанції повністю не перевірив її доводи, не витребував необхідні документи, необгрунтовано відмовив в задоволенні її скарги, при цьому не врахував допущені порушення при проведенні виконавчих дій.

В судовому засіданні апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ВДВС Орджонікідзхевського району м. Маріуполя ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу та залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін з наступних підстав:

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що дії начальника Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4, старшого державного виконавця Чепурної Т.С., державних виконавців Голояд О.В., Денисової О.М., Куджаєвої Е.М., Максюта А.О, ОСОБА_5, ОСОБА_6 під час здійснення виконавчої дії - примусового виселення заявниці ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_2, повністю узгоджуються з положеннями ст. 78 та іншими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, а інші доводи скарги не дають підстав прийти до висновку про наявність вагомих порушень державними виконавцями.

Такий висновок суду судова колегія вважає правильним і таким, що відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 383, 384 ЦПК України сторони мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення , порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів міністерства юстиції.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Орджонікідзевського району Маріупольського міського управління юстиції з 02 липня 2014 року перебував виконавчий лист 2/265/12/2014 від 26 червня 2014 року, виданий Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполі Донецької області про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 квітня 2014 року (т.2 а.с. 169)

Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 04 липня 2014 року, якою боржнику надано 15-денний строк з дня отримання постанови для добровільного виселення, копію якої ОСОБА_1, відповідно до поштового повідомлення, отримала 09 липня 2014 року. (т.2 а.с. 167)

Листом державного виконавця від 30 липня 2014 року боржник ОСОБА_1 у відповідності до положень ч. 1 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», повідомлено про зобовязання виконати рішення суду та попереджено, що перевірка відбудеться 05 серпня 2014 року (т.2 а.с. 165).

У визначений державним виконавцем строк рішення добровільно не було виконане та не виконане у строк до 05 серпня 2014 року, що було встановлено 21 липня 2014 року та 05 серпня 2014 року, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_4, про що складені відповідні акти (т.2 а.с. 164,166).

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Проте, відповідно до вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Суд встановив, що проведення виконавчих дій по виконанню вищевказаного виконавчого документу неодноразово відкладалося, зокрема 21 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 06 жовтня 2014 року, 21 жовтня 2014 року, 03 листопада.2014 року та 14 листопада 2014 року, про що державним виконавцем винесені постанови про відкладення провадження виконавчих дій, у звязку з поданням заяв боржником ОСОБА_1В.(т.2 а.с. 159,149,145,143, 139, 136), та про що сторони виконавчого провадження письмово повідомлені.

При поновленні виконавчих дій листом державного виконавця від 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 повідомлялась про зобовязання добровільного виконання рішення суду (т.2 а.с. 154), але рішення суду про виселення боржником добровільно виконане не було.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» у разі не виконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово, про що зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2014 року рекомендованим листом з повідомленням на імя боржника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_3, правоохоронним органам та комунальному підприємству державним виконавцем надіслано повідомлення, що 15 грудня 2014 року о 10:00 годині з квартири за адресою: АДРЕСА_5, буде здійснено примусове виселення ОСОБА_1, з розясненням, що відсутність боржника, повідомленого про день та час виселення, не є перешкодою для проведення виконавчих дій, а саме виселення ОСОБА_1 з вищевказаного житлового приміщення, з демонтуванням дверей, описом майна в разі відсутності боржника (т.2 а.с.133.

Згідно з повідомленням про вручення листа, ОСОБА_1 його отримала 25 грудня 2014 року (т.2 а.с.110), проте суд встановив, що лист до поштового відділення надійшов 05 грудня 2014 року (т.1 а.с.85), а 12 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала до Орджонікідзевського ВДВС чергову заяву про перенесення виконання рішення суду (т.2 а.с. 130) і особисто в приміщенні ВДВС повідомлена про здійснення виселення, яке відбудеться 15 грудня 2014 року.

З урахуванням встановлених у справі обставин, досліджених письмових доказів, показань допитаних свідків, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що старший державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС ОСОБА_7 письмово повідомляла боржника ОСОБА_1 про день і час примусового виселення, повідомлення надіслано боржнику за адресою, за якою мало здійснюватися виселення, що повністю узгоджується з вимогами ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4, 5, 6, 9 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акту опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець встановленному законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі, якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Судом встановлено і це вбачається з досліджєених матеріалів справи, що примусове виселення ОСОБА_1 здійснено 15 грудня 2014 року у присутності понятих, за сприянням органів внутрішніх справ та за участю представника комунального закладу з описом майна та зміною вхідної двері, так як у назначений день та час боржник ОСОБА_1 була відсутня за адресою: АДРЕСА_6.

Описане майно передане на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_3, який попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що складено акт опису майна № 20 від 15 грудня 2014 року з відповідними додатками. Акт опису майна та додатки до нього складено у присутності та за підписом двох понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, представника Орджонікідзевського РВ ОСОБА_10 та представника ЖКП «Азовжилкомплекс» ОСОБА_11, зауважень щодо складання акту опису майна під час здійснення примусового виселення не надійшло, описане майно у відповідності до вимог п.5.6.6. п.5.6.8 та п.8.4.Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції 15 грудня 1999 року за № 74/5, яка була чинною на момент здійснення примусового виселення, оцінено державним виконавцем (т.2 а.с.115-128).

Акт опису майна за № 20 від 15 грудня 2014 року надісланий ОСОБА_1 22 грудня 2014 року (т.1 а.с. 77), що є порушенням вимог п.5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, який передбачає, що у разі проведення опису за відсутності боржника, державний виконавець зобовязаний не пізніше наступного дня направити копію акту й арешту майна боржнику.

Проте судом першої інстанції зроблений висновок, що порушення зазначених вимог Інструкції державним виконавцем не призвело до суттєвих порушень прав заявниці, оскільки копію акту опису майна за № 20 від 15 грудня 2014 року з додатками до нього заявниця отримала наприкінці грудня 2014 року, про що не заперечувала під час розгляду справи, і з таким висновком суду погоджується судова колегія.

Суд встановив і це підтвердили свідки в судовому засіданні, що під час примусового виселення ОСОБА_1 15 грудня.2014 року, за адресою АДРЕСА_7, у звязку з відсутністю боржника здійснено демонтування замку та дверей; здійснена їх заміна, опечатано комору, кімнату (ліворуч від входу), нішу, туалет, ванну кімнату та балкон, про що державним виконавцем Чепурною Т.С. складено відповідні акти. (т.2 а.с. 129, 112,113), що узгоджується з вимогами п.5.6.6, п.8.4 Інструкції про проведення виконавчих дій.

Суд першої інстанції обгррунтовано зробив висновок, що запрошення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у якості понятих для участі у проведенні примусового виселення, повністю відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», та п.2.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, відповідно до яких, як поняті можуть бути запрошені будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у провадженні виконавчих дій і не пов'язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв'язками, підлеглістю чи підконтрольністю. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути менше двох.

29 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ОСОБА_7 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення суду та виконавчий документ повернутий до суду, копія постанов надіслана сторонам виконавчого провадження (т.2 а.с. 111).

З урахуванням встановлених при розгляді справи обставин, суд першої інстанції підставно зробив висновок, що з дня відкриття виконавчого провадження 04 липня 2014 року, з урахуванням неодноразового відкладання виконавчих дій у звязку з поданням заяви боржником ОСОБА_1, повідомлення про здійснення примусового виселення надіслано боржниці своєчасно та належним чином, та враховуючи час закінчення виконавчого провадження 29 грудня.2014 року, у боржника був значний час для добровільного виконання рішення суду.

Доводи заявника про участь інших державних виконавців під час примусового виселення, суд першої інстанції перевіряв та дійшов правильного висновку, що утворення виконавчих груп зі складу державних виконавців органу ДВС на підставі вмотивованої постанови, передбачено розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якого за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження при органах ДВС за відповідною постановою можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів ДВС, п.5.2 зазначеної Інструкції визначений перелік обставини, які слід вважати такими, що ускладнюють виконання рішення суду. Утворення виконавчої групи на підставі відповідної постанови для участі в одній виконавчої дії Інструкцією не передбачено.

Досліджуючи акт опису майна № 20 від 15 грудня 2014 року з додатками, фотознімки, здійснені під час примусового виселення ОСОБА_1, суд дійшов обгрунтованого висновку, що залучення інших державних виконавців ВДВС для участі у складанні додатків до акту опису майна під час примусового виселення, з огляду на велику кількість майна, було повністю виправданим, таке залучення не заборонено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, дії державних виконавців Голояд О.В., Денисової О.М., Куджаєвої Е.М., Максюта А.О, ОСОБА_5, ОСОБА_6 безпосередньо повязані лише зі складанням додатків до акту опису майна та не суперечать вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, 02 квітня 2012 року за №512/5. Залучення державних виконавців в якості помічників відбулося для участі в одній виконавчій дії - примусового виселення та лише при складанні додатків до акту опису майна.

Доводи апеляційної скаргиі про не залучення державними виконавцями спеціаліста для оцінки описаного під час примусового виселення майна, є необгрунтованими та спростовуються обставинами справи.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 58 Закону України «Про виконаче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

З аналізу вказаної норми вбачається, що залучення суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна при проведенні опису майна боржника передбачено Законом лише у разі передачі арештованого майна боржника для реалізації та в інших зазначених вище випадках. Описане ж майно при виселенні заявниці, передано стягувачу ОСОБА_3 для відповідального зберігання, арешт на нього не накладався, державним виконавцем встановлено лише обмеження права користування описаним майном, про що зазначено в акті опису, тому суд дійшов правильного висновку, що дії державного виконавця в цій частині не суперечать вимогам Закону «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявниці не були передані описані речі, є необгрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ч. 6 та 7 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до акту державного виконавця від 15 грудня 2014 року під час примусового виселення зявилася ОСОБА_1, якій зачитано виконавчий лист та норми Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 почала рвати пакети в яких були складені та опечатані речі (т.2 а.с. 114). Ці обставини в судовму засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 Суд в рішенні наголосив, що відмова заявниці ОСОБА_1 забрати майно, яке передане на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_3, свідчить про зловживання своїми правами з боку боржниці, оскільки відповідно до вимог ч. 8 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», зберігання такого майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку не витребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_12 про викрадання під час примусового виселення грошей, документів та її особистих речей є безпідставними та не підтверджені доказами.

З урахуванням встановлених обставин, досліджених доказів, суд дійшов обгрунтованого висновку, що дії начальника Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4, старшого державного виконавця Чепурної Т.С., державних виконавців Голояд О.В., Денисової О.М., Куджаєвої Е.М., Максюта А.О, ОСОБА_5, ОСОБА_6 під час здійснення виконавчої дії - примусового виселення заявниці ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_8, повністю узгоджуються з положеннями ст. 78 та іншими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Таким чином, ухвала суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість щодо скасування або зміни ухвали суду.

Згідно із статтею 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки судовою колегією не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог закону, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалая може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

ОСОБА_13