Справа № 750/1679/16-ц Провадження № 22-ц/795/1542/2016 Головуючий у I інстанції -Жук М. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Позігуна М.І., Харечко Л.К.

при секретарі - Шевченко М.О., Халимон Т.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Матвієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.07.2016 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку відмовлено, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду винесене з порушенням норм процесуального і матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, крім того в порушення ч.1 ст. 11 ЦПК України місцевий суд вийшов за межі позовних вимог.

В скарзі заявник посилається на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07.05.2015 року, яким встановлено, що станом на 23.04.2013 року банк був повідомлений про смерть позичальника, тобто знав про відкриття спадщини та прийняття спадщини ОСОБА_3, разом з тим вимога банку до спадкоємця у встановлені законодавством строки заявлена не була, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника за приписами ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, зазначені обставини не були враховані при прийнятті рішення судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 07.03.2012 року між ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та відповідачем по справі були укладені кредитний договір №174/ФВ-06, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 876754,37 грн. та іпотечний договір, згідно якого позичальник передав банку в іпотеку нежитлове приміщення - приміщення аптеки готових лікарських форм, яке розташоване в будинку АДРЕСА_1 та позначена на плані з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м.

26.09.2013 року ОСОБА_3, як єдиний спадкоємець, отримав Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, вартість якого становить 164469 грн. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по кредитному договору банку не повернута.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки зобов»язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини, спадкоємець несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов»язвання, в разі його порушення боржником в межах вартості спадкового майна, з врахуванням строку встановленого загальними положеннями про позовну давність.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс16 від 17 лютого 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у порушення ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця не пред»явив до нього, як спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідних вимог протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, у зв»язку з чим позбавлений права відповідної вимоги, про що також вказано у рішенні апеляційного суду Чернігівської області від 07.05.2015 року по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке позивач вважає згідно ст. 61 ЦПК преюдиційним, не спростовують правильності висновків суду, враховуючи наступне.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в позові у зазначеній справі, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивачем не вірно було обрано спосіб захисту порушених прав, а саме пред»явлено позов до спадкоємців боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв»язку з неналежним виконанням договірних зобов»язань, замість пред»явлення позову на підставі ст. 1281 ЦК України.

Крім того, п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Отже, правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

За викладених обставин, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі, щодо виходу за межі позовних вимог та встановлення строку для звернення до суду банку до спадкоємців з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають загальним положенням про позовну давність (гл. 19 ЦК України), які суд не застосовував при вирішенні даного спору.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57 - 66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: