Справа № 462/4064/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Львівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися з позовом в суд про визнання за кожним з них права власності на 1/12 частин квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька та чоловіка ОСОБА_6 Свої позовні вимоги мотивують тим, що 23.11.2005 року помер їхній батько та чоловік ОСОБА_6, якому належала на праві власності 1/4 частина квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові. ОСОБА_7, коли вони звернувся до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, їм постановами від 28.09.2016 року та 03.10.2016 року було відмовлено в цьому з мотивів того, що вони не можуть отримати таке, оскільки спадкодавець належним чином не зареєстрував належне йому право власності на частину квартири, чому вони змушені звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представник відповідача - Львівської міської ради ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, при цьому подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності та зазначила, що у вирішення позову покладається на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка була належним чином повідомленою про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи №16/2016, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 23.11.2005 року помер батько позивачів ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та чоловік позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 (а.с .37, 38, 50), що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №030497 від 23.11.2005 року (а.с.32).

Згідно даних свідоцтва про право власності на квартиру №20360-З від 28.03.2005 року (а.с.8) ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №455943 05.09.1981року позивач ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_6, та після одруження змінила прізвище із «Возняк» на «Адарма» (а.с.38).

Встановлено, що іншими спадкоємцями є син та донька позивача, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.37, 50), які подали заяви про прийняття спадкового майна.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивачі звернулися в строк та у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6

Однак, щодо спадкування належної ОСОБА_6 частки квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові, то нотаріусом постановами від 28.09.2016 року та 03.10.2016 року було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, з мотивів того, що право власності спадкоємцем не було зареєстровано, відтак відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно документи (а.с.57, 58).

Згідно матеріалів спадкової справи №16/2016 від 23.11.2005 року ніхто, окрім позивачів із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не звертався.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_6 належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №20360-З від 28.03.2005 року 1/4 частка квартири №6 на вулЛиварна, 4 у м.Львові, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як діти померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_2, як дружина померлого та як спадкоємці першої черги за законом після його смерті, мають право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю 1/4 частку квартири №6 на вулЛиварна, 4 у м.Львові, беручи до уваги, що відповідач - Львівська міська рада проти задоволення позову не заперечує, а тому суд вважає, що за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 слід визнати право власності по 1/12 часток квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216-1219, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті 23.11.2005 року її чоловіка ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті 23.11.2005 року її батька ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину квартири №6 на вул.Ливарна, 4 у м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті 23.11.2005 року його батька ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний