14 вересня 2016 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/6534/16-ц
Провадження № 2/243/3307/2016
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового засідання Копійко Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
11.08.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 за реєстровим номером 4050. Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача та проживала у вищевказаній квартирі позивача як член його сімї. В листопаді 2012 року ОСОБА_2 заявила, що бажає проживати самостійно, забрала своє майно та залишила квартиру. Більше відповідач до квартири не приходила, називати своє місце проживання батьку відмовляється, спілкуються вони лише за допомогою телефонного звязку. Позивач неодноразово просив доньку знятися з реєстрації в належній йому квартирі, оскільки він несе витрати на оплату комунальних послуг і за неї, внаслідок чого позбавлений оформити субсидію. Відповідач обіцяла знятися з реєстрації, але до теперішнього часу своєї обіцянки не виконала, прохання батька ігнорує, перериває телефонні розмови та вимикає телефон.
Позивач зазначає, що оскільки він не чинив доньці перешкод в проживанні у належній йому квартирі, вона самостійно перестала проживати в квартирі з листопада 2012 року та не проживає в ній по теперішній час без поважних причин, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, вона втратила право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 3 по вул. Свободи м. Словянська Донецької області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 4050, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а. с. 7)
Згідно з довідкою від 01.08.2016 року, виданою КП «ЖЕК № 1», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, дружина ОСОБА_7, донька дружини ОСОБА_8, донька власника ОСОБА_2, онука ОСОБА_9 (а. с. 8)
У відповідності до акту від 02.08.2016 року, складеного паспортистом КП «ЖЕК № 1», бухгалтером КП «ЖЕК № 1» у присутності сусідів ОСОБА_10, що мешкає по вул. Свободи, 3/47 м. Словянська, та ОСОБА_11, що мешкає по вул. Свободи, 3/48 м. Словянська, за адресою: м. Словянськ, вул. Свободи, 3/46, зареєстровані власник квартири ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_7, донька дружини ОСОБА_8, донька власника ОСОБА_2, онука ОСОБА_9 Зі слів сусідів, ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі АДРЕСА_2 з листопада 2012 року по теперішній час. (а. с. 9)
Згідно з копією паспорту відповідача серії ВК № 431427, виданого Словянським МВ ГУМВС України в Донецькій області 09.11.2007 року (а. с. 26), ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.
Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з листопада 2012 року, тобто вже більше року, відповідач самостійно покинула зазначену квартиру та перестала в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач ОСОБА_2 має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування квартирою № 46 по вул. Свободи, 3 м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 46 в будинку № 3 по вул. Свободи м. Словянська Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_12