Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

21 жовтня 2016 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.

при секретарі: Маринець В.А.

за участю адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Торговицького ПТУ № 30, треті особи - директор ПТУ № 30 ОСОБА_3, первинна профспілкова організація Торговицького ПТУ № 30, ОСОБА_4 про скасування наказів, визнання неправомірними дій, стягнення середнього заробітку, різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про скасування наказів, визнання неправомірними дій, стягнення середнього заробітку, різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 02 грудня 2015 року її було ознайомлено із наказом від 27.11.2015 року № 133, яким їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни. 16 грудня 2015 року вона подала відповідачу доповідну записку з доданою до неї повісткою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області. Цього ж дня після суду вона отримала від працівника відділення поштового звязку Новоархангельського ЦОС № 9 електронне повідомлення № 000004 наступного змісту: « у звязку з тим, що не було на роботі у 14 год. 50 хв. 16.12.2015 р. повідомляю, що ви звільнені за порушення трудової дисципліни розрахунок отримайте на особистий рахунок. Наказ № 88 від 16.12.15 р п. 3 ст. 40 КЗпП трудова книжка вислана на вашу адресу», але станом на 07 червня 2016 року трудова книжка позивачці не вручена. Вважала, що зявитися до суду є обовязком сторін.

Крім того зазначала, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КЗпП України та призначено адміністративне стягнення. Зокрема постановою від 15.03.2016 року було встановлено порушення ст. ст. 43, 47, 149 КЗпП України та інструкції № 58.

Наказом ПТУ № 30 с. Торговиця від 23.10.2013 року № 101 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2013-2014 навчальний рік» позивачці надавались 175 годин з предметів: «Правознавство (основи правових знань)» - 157 годин; «Основи законодавства України» - 10 годин; основи трудового законодавства» - 8 годин.

Також наказом від 16.09.2014 року № 82 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2014-2015 навчальний рік» позивачці було надано 175 годин з вищевказаних предметів. Проте наказом від 29.09.2015 року № 101 «Про педагогічне вантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» вищезазначені години надали ОСОБА_4 Про надання згоди на викладання предмету «Правознавство» свідчать підписи позивачки у наказах ПТУ № 30 с. Торговиця від 23.10.2013 року № 101 та від 16.09.2014 року № 82. Відібрання у неї годин викладання вважала порушенням ст.ст. 9, 24, 29, 97, 103 КЗпП України.

Наказ ПТУ № 30 с. Торговиця від 27 листопада 2015 року № 133 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_2В.» також є незаконним та підлягає скасуванню. Даним наказом порушено п. 101 постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», а саме: відсутня та не вказана підстава щодо його видання. Факт відсутності працівника на робочому місці не може визнаватися дисциплінарним проступком. Відповідачем порушена стаття 149 КЗпП України, адже не враховано, що у діях позивачки відсутня вина. Адже саме вина, як одна із ознак порушення трудової дисципліни, є умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2006 № 270/06/187-06 «Щодо визначення причин порушення трудової дисципліни та щодо порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок» поважними визнаються і причини сімейно - побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу. Запізнення на роботу на 5 хвилин 16.11.2015 року позивачкою є поважною причиною відсутності на роботі, адже у неї малолітня дитина у віці 6 років, яка потребує сторонньої допомоги членів сімї, щоб дійти до школи, так як поруч знаходиться центральна дорога та проходить небезпечний для життя та здоровя дитини дорожній рух з великою кількістю автомобілів у час пік. Запізнення позивачки на роботу на 5 хвилин обумовлено необхідністю збереження життя і здоровя її дитини і вважається, як відсутність на роботі з поважних причин.

25.11.2015 року вона відлучалася до «туалету» (тобто у цей час вона знаходилася на території навчального закладу), про що і вказала у своєму поясненні. Про те під час вияснення обставин відсутності позивачки на робочому місці ОСОБА_3 повідомила позивачці особисто в присутності інших працівників та сказала: «За це вже можна давати догану». Це є фізіологічною необхідністю людського організму. Проте ОСОБА_3 насміхалася над нею, своїми діями принизила її честь і гідність. Крім того, позивачці стало відомо про написання ОСОБА_5 доповідної записки ОСОБА_3 з приводу порушення позивачкою своїх трудових обовязків згідно посадової інструкції. Уважно вивчивши дану доповідну записку можна прийти до висновку, що вона не має юридичної сили та написана в.о. головного бухгалтера ОСОБА_5 з мотивів помсти позивачці, адже позивачка неодноразово зверталась з листами до Управління Держпраці у Кіровоградській області з приводу порушення ОСОБА_5 нарахувань позивачці по заробітній платі. Зокрема, позивачкою 17.02.2016 року долучено до матеріалів справи копію постанови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2015 року про притягнення в.о. головного бухгалтера ПТУ № 30 с. Торговиця ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП з приводу не виплати позивачці коштів з індексації заробітної плати. Крім того, згідно посадової інструкції позивачка не підпорядковується бухгалтерії ПТУ № 30 с. Торговиця, а підпорядковується безпосередньо керівнику навчального закладу, юрисконсульт не входить до структурного підрозділу бухгалтерії, а тому ОСОБА_5 не мала права писати доповідну записку на позивачку. Все вказане в доповідній записці вказує на пряме порушення ОСОБА_5 її трудових обовязків, адже тільки бухгалтерія нараховує та оплачує листки непрацездатності працівникам. Відповідно до типових посадових обовязків головного бухгалтера згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336 «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» головний бухгалтер повинен знати закони України, положення бухгалтерського обліку та інші нормативно - правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку, основи трудового, фінансового, господарського законодавства та інше. Посадовими обовязками юрисконсульта не передбачено інформування бухгалтера про зміни в діючому законодавстві стосовно бухгалтерського обліку. Це є прямими обовязками бухгалтерії і слідкування останніх змін у бухгалтерському законодавстві, а саме є обовязком ОСОБА_5 Фактично на підставі доповідної записки від 25.11.2015 року ОСОБА_3 повинна була притягнути до дисциплінарної відповідальності за невиконання та неналежне виконання своїх посадових обовязків ОСОБА_5, а зробила все навпаки. Крім того, позивачкою неодноразово направлялись листи до Управління Держпраці у Кіровоградській області з проханням притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення останньою статті 29 КЗпП України. Зокрема, за ненадання ОСОБА_3 на усну вимогу юрисконсульта засобів для роботи та належного виконання позивачкою своїх трудових обовязків, адже станом на 16 грудня 2015 року у позивачки так і не було ні компютера для роботи, ні інтернету для відслідковування останніх змін у діючому законодавстві.

Відповідно до п. 16 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 № 1040 орган виконавчої влади, підприємство зобовязані створювати умови для належної роботи і підвищення кваліфікації працівників юридичної служби, забезпечувати їх окремим приміщенням, телефонним та електронним звязком, сучасними компютерами та оргтехнікою, транспортом для виконання службових обов'язків, нормативно-правовими актами і довідковими матеріалами, іншими посібниками та літературою з правових питань, електронною системою інформаційно-правового забезпечення, а також доступом до інформаційних баз. Все вищевказане свідчить, що саме через особисті неприязні відносини та з метою помсти ОСОБА_3 видала незаконний наказ № 133, оскільки відсутня подія вчинення позивачкою будь-якого дисциплінарного проступку, тому даний наказ підлягає скасуванню враховуючи вищевказане. Таким чином, з викладеного вбачається, що Відповідач незаконно забрав у позивачки години викладання з предмету: «Правознавство», видав безпідставний наказ № 133, а далі наказом № 88 від 16.12.2015 року звільнив позивачку без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобовязаний поновити її на попередній роботі.

Новоархангельським районним судом зупинялось провадження у справі в звязку з зверненням до профспілкового комітету, після отримання згоди від профспілкового комітету на звільнення позивачки провадження у справі було відновлено.

Вважала рішення профспілкового комітету ПТУ № 30 с. Торговиця незаконним та прийнятим з порушенням трудових прав позивачки та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згода профспілкової організації ПТУ № 30 с. Торговиця на звільнення позивачки від 20 квітня 2016 року є незаконною, оскільки профспілка не виконала покладених на неї функцій захисту інтересів працівника, а копія протоколу прямо свідчить про те, що члени профспілки діяли в інтересах адміністрації. Роботодавцем ОСОБА_3 постійно здійснювався вплив на членів профспілки, адже директор систематично приходила на профспілку з метою контролювати все, що там буде відбуватись. Прямим доказом безпосереднього впливу на профспілку і того, що профспілковий орган діяв в інтересах роботодавця є протокол засідання профспілкового комітету № 2 від 18.04.2016 року, яким засідання профспілки було перенесено у звязку із заявою директора ПТУ № 30 с. Торговиця ОСОБА_3 «Про перенесення засідання профспілкового комітету» Профспілка взагалі відмовилася вислухати позивачку 18.04.2016 року. Голова профспілки ОСОБА_6 відразу повідомила про перенесення засідання, так як директор написала заяву про перенесення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Відповідно до Статуту профспілки працівників освіти і науки України роботодавці не можуть бути членами виборних органів Профспілки будь-якого рівня. Отже, виходячи із вищевказаного, профспілковий комітет ПТУ № 30 с. Торговиця є нелегітимним та фактично не діючим, штучно створеним з метою лобіювання інтересів ОСОБА_3, тому і рішення профспілкового органу є юридично нікчемним.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Розрахунок з позивачкою відповідачем був проведений не в день звільнення 16 грудня 2015 року, а 24 грудня 2015 року, так як кошти на її особисту картку для виплат надійшли саме в цей день. Все вищевказане свідчить про грубе порушення відповідачем трудових прав позивачки.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вважала, що у відповідача настала відповідальність прередбачена ст. 117 КЗпП України, а тому відповідач зобовязаний виплати позивачці середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати із 17 грудня 2015 року по 24 грудня 2015 року.

Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачці не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобовязаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, ненадання позивачці годин викладання з предмету: «Правознавство» (185 годин) фактично призвело до того, що в період з 01 вересня 2015 року і по 16 грудня 2015 року (день звільнення) вона виконувала нижчеоплачувану роботу з вини відповідача, адже позивачка не отримувала заробітну плату за години викладання за весь цей час. Тому відповідач зобовязаний виплатити позивачці різницю в заробітку за час виконання нею нижчеоплачуваної роботи за період з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року у сумі 3868,92 грн.

Також слід зазначити, що вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав на працю позивачки, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана позивачці в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному, що відповідач позбавив позивачку гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй дитині на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивачки, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй неповнолітній дитині. Всі зазначені моральні страждання нанесені їй незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на її здоровї.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила скасувати незаконні накази ПТУ № 30 с. Торговиця: від 27.11.2015 року № 133 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_2В.», від 16.12.2015 року № 88 щодо її звільнення, скасувати наказ ПТУ № 30 с. Торговиця від 29.09.2015 року № 101 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» в частині надання годин викладання з предметів: «Правознавство» (Основи правових знань) - 167 годин; «Основи законодавства країни» - 10 годин; «Основи трудового законодавства» - 8 годин (всього - 175 годин) ОСОБА_4 та повернути години викладання їй, визнати незаконними дії Відповідача щодо накладення дисциплінарного стягнення, ненадання годин викладання з предмету: «Правознавство» (175 годин), звільнення з посади юрисконсульта ПТУ № 30 Торговиця та зобовязати його поновити позивачку на посаді юрисконсульта ПТУ № 30 с. Торговиця, стягнути з відповідача на користь неї: середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17 грудня 2015 року по день поновлення на посаді (винесення рішення суду); різницю в заробітку за час виконання позивачкою нижчеоплачуваної роботи за період з 01 вересня 2015 року по травень 2016 року; середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати із 01 грудня 2015 року по 24 грудня 2015 року; моральну шкоду у сумі 85000 грн. та сплачений судовий збір. З приводу моральної шкоди зазначила що, моральна шкода полягає у приниженні її честі і гідності, оскільки третя особа ОСОБА_3 постійно викликала до себе в кабінет, принижувала її честь і гідність, ділову репутацію. Крім того на усну вимогу юрисконсульта, не надавала робочого місця, внаслідок чого остання вимушена була звертатися до Міністерства, департаменту та управління праці як в усному (телефонному) так і в письмовому вигляді. Тому, брати до уваги факт порушення трудової дисципліни позивач вважає за недоцільне, так як вона була позбавлена як самого робочого місця, так і його обладнанням всіма необхідними засобами та знаряддями праці. Тому, відповідач завдав моральну шкоду позивачці, яка полягає у систематичних незаконних діях директора Торговицького ПТУ № 30, постійному моральному та психологічному тискові, які принижують честь та гідність а також ділову репутацію позивачки.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що на посаді директора Торговицького ПТУ № 30 працює з 15 грудня 2014 року. ОСОБА_2 працювала юрисконсультом в Торговицькому ПТУ № 30 з 2013 року за штатним розписом на півставки. У звязку з недостатньою кількістю педагогічних працівників позивачці були надані години з предмету «Правознавство». Також вказала, що позивачка в позовній заяві виклала неправдиву інформацію а саме: в Торговицькому ПТУ № 30 відсутня посада вчителя-організатора, а також про те що, бібліотекар викладає навчальні години. В своїх поясненнях ОСОБА_3 наголосила, що позивачка як юрисконсульт себе не проявила тому, що вчасно не повідомляла про зміни у законодавстві, особливо це відобразилося при вирішенні питання щодо сплати податку за землю. Крім того, позивчака часто залишала своє робоче місце, про що 16 і 25 листопада 2015 року бухгалтером була складена доповідна записка. Також ОСОБА_3 повідомила, що кожного понеділка в Торговицькому ПТУ № 30 проводилася нарада, на які позивачка постійно запізнювалася. З приводу запізнень з позивачкою проводилися усні бесіди. Пояснила також, про початок робочого часу о 08.00 год. та про обідню перерву тривалістю 15 хвилин, що встановлено колективним договором, про що винесений відповідний наказ. З приводу відсутності на роботі 25 листопада 2015 року ОСОБА_3 пояснила суду що, ОСОБА_2 була відсутня на роботі протягом 40 хвилин без попередження. Пояснення останньої, вона не взяла до уваги через їхню необґрунтованість. Пояснила суду також, що в їхній організації існує комісія з перевірки відпрацювання робочого часу будь-якого працівника. 16 грудня 2015 року директором ПТУ №30 с. Торговиця було видано наказ про звільнення ОСОБА_2 через відсутність її на робочому місці, яке вона підтвердила по телефону. Вищевказане рішення було прийнято на підставі актів про відсутність останньої на робочому місці. До профспілкової організації ОСОБА_3 не зверталася. З приводу педагогічного навантаження пояснила, що його призначав Юрченко на підставі наказу. Вважала звільнення позивачки правомірним та обґрунтованим.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила суду, що працює головою профспілкової організації з 11.04.2016 року, до цього часу вищевказану посаду займала Перехрест, саме до неї з приводу звільнення зверталася директор Торговицького ПТУ № 30. ОСОБА_2 звільнили за листом, який підписала більша половина членів трудового колективу. Про даний факт секретарем був складений протокол, голосування було відкритим, присутніми на засіданні трудового колективу було 72 особи.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив суду, що, перед початком 2015-2016 навчального року, його, як заступника виконуючого обовязки директора з навчально-виховної роботи, до себе викликала директор Торговицького ПТУ № 30 ОСОБА_3 Йому повідомили, що згідно розробленого наказу про педагогічне навантаження, йому будуть надані години з правознавства та деяких спеціальних дисциплін. Вказані години йому надають на підставі того, що в 2012 році він закінчив Уманський державний педагогічний університет ім. П. Тичини, та має кваліфікацію спеціаліста за напрямом «Вчитель історії та правознавства». З вищевказаним наказом він був ознайомлений, проти нього не заперечував. Крім того, ОСОБА_4 пояснив, що як юрисконсульт ОСОБА_2 йому не підпорядковувалася. З приводу викладення предмета «Правознавство» зауважень не має, всі вимоги остання виконувала в повному обсязі. 25 листопада 2015 року ОСОБА_4 перебував в кабінеті директора, в якому велася розмова з приводу відсутності на робочому місці ОСОБА_2, свою відсутність на робочому місці остання пояснила виходом з кабінету для того, щоб справити природню нужду. ОСОБА_4 зазначив що, ОСОБА_2 викладала предмети відповідно до навчальної програми, мала всю відповідну документацію щодо навчання яка відповідала нормам чинного законодавства. Даний факт підтверджується тим, що діти успішно здавали контрольні, що підтверджується відповідним журналом. Крім того, ОСОБА_4 повідомив суду, що йому відоме положення Кодексу законів про працю про обовязок роботодавця повідомити працівників за два місяці про істотні зміни умов праці. Чи повідомляли ОСОБА_2 про істотні зміни умов праці за 2 місяці йому не відомо. По даному факту сказати більше нічого не може.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила суду, що в 2015 році, перебувавши на посаді секретаря, входила до комісії з перевірки відпрацювання робочого часу. В листопаді 2015 року за вказівкою директора Торговицького ПТУ № 30 ОСОБА_3, проходила перевірка юрисконсульта ОСОБА_2 До складу комісії входили Романій, Редькіна, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7. В другій половині дня комісія направилася до кабінету завгоспа, так як переважно під час робочого часу ОСОБА_2 знаходилася саме там, та виявила, що протягом 5 хвилин двері вищезгаданого кабінету були зачинені, про що комісією була складена доповідна записка. Також свідок пояснила що, обідня перерва в Торговицькому ПТУ № 30 з 11:45 до 12.00 год. Зазначила, що за період роботи, який вона працювала в ПТУ № 30 с. Торговиця, подібні перевірки відпрацювання робочого часу працівниками не проводилися, тому пояснити причину здійснення перевірки та інші факти, крім сказаних не може. Також наголосила на тому, що дописала ручкою в доповідній записці про відсутність позивачки на робочому місці 16.12.2015 року з 12.00 до 13.30 год.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила суду, що протягом 31 року працює викладачем суспільних дисциплін у Торговицькому ПТУ № 30. В 2012 році вона викладала такі предмети, як Історія України, Історія Всесвітня, Правознавство. В кінці серпня 2013 року прийняли на роботу позивачку, на той час директором Торговицького ПТУ № 30 був ОСОБА_10 Протягом 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016 навчальних років вищевказаних дисциплін свідок не викладала, так як була позбавлена години для викладання даних предметів, дані предмети було перерозподілено на позивачку, згідно наказу про педагогічне навантаження, який вона не оскаржувала у суді. Інші причини по даній позовній заяві її також невідомі, тому пояснити більше нічого не може.

Заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

П. 2 ч. 1 ст. 221 КЗпП України вказує, що трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача в межах строків визначених у ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Згідно ст. 1 КЗпП України завданням кодексу є те, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Щодо позовної вимоги про скасування наказу ПТУ № 30 с. Торговиця № 101 від 29.09.2015 року «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» в частині надання годин викладання з предметів: «Правознавство» (основи правових знань) 167 годин; «Основи законодавства України» 10 годин; «Основи трудового законодавства» 8 годин (всього 175 годин) ОСОБА_4 та повернення годин викладання позивачці /т. 1 а.с.92-95/ суд вважає за доцільне відмовити враховуючи наступне.

Наказ це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обовязковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті.

Відмовляючи у скасуванні наказу, як розпорядчого документу, суд виходить з того, що на час постановлення рішення у справі він не має актуального значення, оскільки його дія на період, який його було видано, скінчилася та його скасування не призведене до настання певних юридичних наслідків для позивачки, а навпаки створить певні негативні умови для зазначеного у наказі педагога ОСОБА_4

Щодо стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, суд виходить із наступного.

Згідно копії витягу з наказу № 49 від 28 серпня 2013 року по ПТУ №30 с. Торговиця «Про прийняття ОСОБА_2 на посаду юрисконсульта» позивачку було прийнято на посаду юрисконсульта з 28 серпня 2013 року з оплатою праці згідно штатного розпису 50 відсотків посадового окладу. Встановлений випробувальний термін три місяці /а.с.99/.

Наказом професійно-технічного училища № 30 с. Торговиця від 23 жовтня 2013 року № 101 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2013-2014 навчальний рік» було встановлене педагогічне навантаження на 2013-2014 навчальний рік згідно якого позивачці було встановлене педагогічне навантаження у загальній кількості 175 годин (предмети правознавство (основи правових знань), основи законодавства України, основи трудового законодавства /т. 1 а.с.96-98/.

В подальшому наказом професійно-технічного училища № 30 с. Торговиця від 16 вересня 2014 року № 82 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2013-2014 навчальний рік» було встановлене педагогічне навантаження на 2014-2015 навчальний рік згідно якого позивачці було встановлене педагогічне навантаження у загальній кількості 175 годин (предмети правознавство (основи правових знань), основи законодавства України, основи трудового законодавства /т. 2 а.с.38-41/.

Разом з тим наказом професійно-технічного училища № 30 с. Торговиця від 16 вересня 2014 року № 10 «Про педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2013-2014 навчальний рік» позивачці взагалі не було встановлено педагогічне навантаження /т. 1 а.с.92-95/.

Ч. 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

В п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

У відповідача за наведений період не змінилась організація праці, крім того він не повідомив позивачку у встановленним законом двохмісячний строк про відібрання педагогічного навантаження, не враховуючи навіть той факт, що позивачка мала чи не мала права здійснювати викладання певних предметів у ПТУ № 30 с. Торговиця. Тобто в даному випадку наявне порушення положень ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а тому відповідач повинен сплати позивачці різницю за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 01.09.2015 року по день звільнення, тобто по 16.12.2015 року, що складає 1787,52 грн. /т. 2 а.с.37/. Судом заявлена позовна вимога задовольняється частково, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачає альтернативу, а саме, що при поновленні на роботу суд стягує або середній заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачувану роботи. З 17.12.2015 року позивачка не працювала, тобто не виконувала нижчеоплачуваєму роботу, а тому з зазначеного часу не має права на отримання різниці в заробітку, а в разі поновлення на роботі має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивачку суд виходить з наступного.

Ст. 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Положеннями ст. 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно копії акту перевірки відпрацювання робочого часу працівниками ПТУ № 30 с. Торговиця від 16 листопада 2015 року комісія виявила відсутність на робочому місці позивачки 16.11.2015 о 08 год. 20 хв. / т. 1 а.с.101/.

На підставі вищезазначенного акту, на імя директора ПТУ №30 с. Торговиця ОСОБА_3, головою комісії ОСОБА_11, була складена доповідна записка із зазначенням що, перевірка відпрацювання робочого часу 16 листопада 2015 року виявила відсутність на робочому місці і на території навчального закладу з 08 год. до 08 год. 10 хв. юрисконсульта ОСОБА_2. Запропоновано винести догану ОСОБА_2 за порушення внутрішнього розпорядку / т. 1 а.с.102/.

У своєму поясненні від 16.11.2015 року ОСОБА_2 зазначила що, запізнилася на роботу на пять хвилин, так як заводила дитину до школи / т. 1 а.с.103/.

Згідно копії акту перевірки відпрацювання робочого часу працівниками училища ПТУ № 30 с. Торговиця від 25 листопада 2015 року комісія виявила відсутність на робочому місці позивачки 25 листопада 2015 року о 15.00 год. / т. 1 а.с.104/.

На підставі вищезазначеного акту, на імя директора ПТУ №30 с. Торговиця ОСОБА_3, головою комісії ОСОБА_11, була складена доповідна записка із зазначенням що, перевірка відпрацювання робочого часу 25 листопада 2015 року виявила відсутність на робочому місці і на території навчального закладу з 14 год. 45 год. до 15 год. 20 хв. юрисконсульта ОСОБА_2. Запропоновано винести догану ОСОБА_2 за порушення внутрішнього розпорядку / т. 1 а.с.105/.

Крім того, цього ж дня на імя директора ПТУ № 30 с. Торговиця ОСОБА_3 виконуючою обовязки головного бухгалтера ОСОБА_5 була складена доповідна записка із зазначенням, що в липні 2015 р. відбулися зміни в законодавстві, зокрема, відбулися зміни у нарахуванні листа непрацездатності. Позивачка згідно своїх посадових обовязків повинна була довести до відома про зміни бухгалтерію училища, чого вона не зробила. Відповідно до цього бухгалтерія училища за період із липня по листопад 2015 року нараховувала листи непрацездатності не правильно. В звязку з цим бухгалтерії потрібно зробити перерахунок коштів своїх 5 днів оплати та повідомити про перерахунок ФСС. Згідно посадової інструкції п 4.1 юрисконсульт несе відповідальність за невиконання, неналежне виконання, несвоєчасне виконання службових обовязків передбачених посадовою інструкцією, п. 4.2 за завдання матеріальної шкоди несе відповідальність в межах, визначених діючим цивільним законодавством та законодавством України «Про працю». Просила прийняти міри та звернути увагу на компетентність юрисконсульта згідно своїх посадових обовязків /т. 1 а.с.107/.

З пояснення наданого позивачкою з даних приводів вбачається, що о 14.45 год. вона відлучалась з робочого місця, щоб справити нужду. Крім того вказала, що інформацію щодо змін в законодавстві по виплаті лікарняних не надавалась ОСОБА_5 через відсутність компютера та інтернету для вчасного відслідковування останніх змін у чинному законодавстві, зазначивши, що згідно ст. 29 КЗпП роботодавець повинен надати працівнику робоче місце та всі необхідні засоби для роботи. Повідомила про необхідність компютера та інтернету / т. 1 а.с.106/.

27.11.2015 року наказом № 133 директор ПТУ № 30 с. Торговиця за зазначені вище порушення оголосив догану позивачці за порушення трудової дисципліни, що проявилось у неправомірній відсутності працівника на робочому місці / т. 1 а.с.100/, позивачку було ознайомлено з даним наказом.

З аналізу ст. ст. 147, 149 КЗпП України порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків, що проявились в порушенні правил внутрішнього розпорядку, посадових інструкцій, положень наказів та розпоряджень власниками, якщо вони мають законний порядок. Порушеннями зокрема можна вважати порушення трудової дисципліни викладені у ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Дисциплінарне стягнення це захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції за вчинений дисциплінарний проступок. Крім того відповідач при накладанні дисциплінарного стягнення повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, при цьому врахувати обставини, що помякшуть і обтяжують відповідальність. Крім цього власник повинен врахувати попередній час роботи працівника його ставлення до роботи, заохочення, а також врахувати поважність, певних причин, що спонукали вчинення проступку чи навпаки нехтування посадовими обовязками. При цьому власник повинен суворо дотримуватись КЗпП України, а не переслідувати власні не поєднані в жодному разі з трудовими правовідносинами інтереси, або інші власні амбіції. Ставлення до працівника, який безпосередньо підпорядкований йому. В нашому випадку вбачається, що відповідач не створив належні умови праці позивачці, при цьому не прийняв тверджень позивачки, викладених нею у поясненнях, що на думку суду є поважними та такими, що заслуговують на увагу та з цією метою міг застосувати до позивачки тільки заходи впливу. Директор сама на власний розсуд, не даючи обєктивної оцінки наданих їм актів та доповідних, не дотримуючи балансу інтересів сторін у трудових відносинах, проявляючи, що є неприпустимим, до позивчаки негативне та ганебне ставлення, винесла наказ про накладення дисциплінарного стягнення. На думку суду наказ про накладення дисциплінарного стягнення на позивачку незаконний та підлягає безумовному скасуванню, оскільки не були враховані всі перелічені судом обставини при накладанні стягнення, а переслідувались тільки особисті неприязнені стосунки, які склались між директором, як роботодавцем так і позивачкою, як працівником, суд відмічає, що стосунки склались з вини відповідача. Крім того ні відповідач, ні третя особа не надали суду переконливих доказів, щодо наявності у позивачки робочого кабінету та взагалі де вона здійснювала свої повноваження відповідно до посадової інструкції та чи належним було її робоче місце. Оскільки позивачка не мала постійного місця роботи то відповідно і акти перевірки відпрацьованого часу працівниками ПТУ № 30 с. Торговиця складені комісією училища є нелегітимними.

Щодо позовної вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із наступного.

Згідно копії актів перевірки відпрацювання робочого часу працівниками училища ПТУ № 30 с. Торговиця від 16 грудня 2015 року комісія виявила відсутність на робочому місці позивчаки 16 грудня 2015 о 14 год. 50 хв. /т.1 а.с.108,110/.

На підставі вищезазначеного акту, на імя директора ПТУ №30 с. Торговиця ОСОБА_3, головою комісії ОСОБА_11, була складена доповідна записка із зазначенням що, перевірка відпрацювання робочого часу 16 грудня 2015 року виявила відсутність на робочому місці і на території навчального закладу з 14 год. 50 хв. до 15 год. 30 хв. юрисконсульта ОСОБА_2, а також з 12 год. до 13 год. 30 хв. Запропоновано винести догану ОСОБА_2 за порушення внутрішнього розпорядку /т. 1 а.с.109/.

Згідно копії доповідної записки від 16 грудня 2015 року ОСОБА_2 повідомила директора ПТУ №30 с. Торговиця ОСОБА_3 що 16 грудня 2015 року о 16 год. у Новоархангельському районному суді Кіровоградської області відбудеться розгляд справи №394/1288/15-ц куди вона викликається як позивач. На копії наказу міститься напис із зазначенням про дозвіл піти з роботи 15 год. 30 хв. /т. 1 а.с.116/.

Згідно копії витягу з наказу № 88 від 16 грудня 2015 року по ПТУ №30 с. Торговиця було винесено розпорядження: у зв'язку з неодноразовим порушенням трудової дисципліни ОСОБА_2 було звільнено з посади юрисконсульта з 16 грудня 2015 року за ст. 40 п. 3 КЗпП. Вирішено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку терміном 7 календарних днів за відпрацьований період з 28.08.2015 року по 16.12.2015 року /т.1 а.с.111/.

В порушення вимог ч. 1, ч. 4 ст. 149 КЗпП України відповідач не зажадав від позивачки пояснення, що слугує однією із підстав для скасування наказу про звільнення позивачки, крім того не ознайомив її з наказом.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За передбаченими у зазначеному пункті підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Накладене відповідачем на позивачку дисциплінарне стягнення скасовується судом з мотивів викладених вище.

Крім того відповідач звільнив позивачку в порушення положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України, яка регламентує, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідач повинна була звернутись до профспілкового комітету зі зверненням про розірвання договору з працівником при цьому обґрунтувавши свою позицію, але цього не зробила, що на думку суду проявила упередженість до позивачки, і підтверджує факти наведені вище судом, щодо недотримання балансу відповідачем інтересів сторін у трудових відносинах.

В звязку з чим 29.02.2016 року суд на виконання вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України звернувся до первинної профспілкової організації професійно-технічного училища № 30 с. Торговиця з приводу надання згоди або відмови в наданні згоди на звільнення позивачки з посади юрисконсульта професійно-технічного училища № 30 с. Торговиця /т. 1 а.с.149/.

22.04.2016 року провадження у справі відновлено в звязку з надходженням протоколу профспілкового комітету /т.1 а.с.157/.

В протоколі засідання профспілкового комітету №4 ПТУ № 30 с. Торговиця постановлено шляхом голосування всіх членів профспілкового комітету дати згоду на розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_2 з ініціативи роботодавця у випадках і порядку, передбаченому законодавством /т.1 а.с.155/.

Суд звертає увагу, що участь профспілкових органів у розгляді питань дачі згоди власнику або увноваженому ним органу на звільнення працівників фактично є участю профспілок у контролі за застосуванням чинного законодавства. Цей контроль профспілкових органів є правовою діяльністю і здійснюється у межах наданих державою повноважень.

Ст. 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Діяльність профспілок будується на принципах законності та гласності. Інформація щодо їх статутних і програмних документів є загальнодоступною.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

П. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено повноваження виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, а саме він дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Тобто зазначеним законом на членів профспілкових організацій покладено обовязок відстоювати інтереси працівника, а не відстоювати та підтримувати неправомірні дії керівника установи, в якій вони працюють, на що повинна вказувати обєктивність на неупередженість всіх присутніх членів профспілкового комітету.

Крім того в протоколі профспілкою не обґрунтовано з яких підстав та саме умов надається згода на звільнення позивачки, з якої посади на підставі якого нормативно-правого акту, які вчинено дії для сприяння захисту трудових інтересів позивачки, а тільки констатовано надати згоду на звільнення.

Разом з тим згода профспілкового комітету ПТУ № 30 щодо звільнення позивачки з займаної посади для суду не може мати значення, оскільки суттєво порушує її трудові права, з даною позицією суд не погоджується, оскільки вона направлена не на захист інтересів працівника, а навпаки, і приймалась членами профкому виходячи із субєктивної оцінки позивачки, а не з обєктивних обставин про які наголошується в даному рішенні, крім того на засіданні профкому не було заслухано позивачку та не надано документів, що вона викликалась на засідання.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Звільнення із займанної посади є найбільш суворішим заходом визначеним у ст. 147 КЗпП України.

З огляду на викладене суд знаходить всі правові підстави для скасування наказу про звільнення позивачки з роботи.

В звязку з скасуванням судом наказу про звільнення позивачки з роботи на її користь підлягає стягненню у відповідності до ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до вказаного нижче розрахунку.

Відповідно до ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що привинесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи -

невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до довідки виданої ПТУ № 30 с. Торговиця /а.с.90-91,233/ заробітна плата позивачки за останні два місяці роботи, а саме жовтень і листопад 2015 року складала відповідно 1124,30 грн. + 510,72 грн. (різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) = 1635,02 грн. та 1503,27 грн. + 510,72 грн. (різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) = 2013,99 грн. Суд визначає середньомісячну заробітну плату на час звільнення позивачки наступним чином 1635,02 грн. + 2013,99 грн. = 3649,01 грн. : 2 (місяці) = 1824,50 грн. Середньоденна заробітна плата, як розрахунок величини для нарахування виплат позивачці визначається наступним чином 3649,01 грн. (сумарна заробітна плата за жовтень і листопад 2015 року) : 42 (кількість робочих днів в жовтні і листопаді 2015 року) = 86,88 грн. Заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 86,88 грн. (середньоденна заробітна плата) х 212 (кількість робочих днів вимушеного прогулу з відрахуванням святкових та вихідних днів) = 18418,56 грн. Дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. При обчисленні середньомісячної та середньоденної заробітної плати суд керувався Порядком про обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, а при визначенні кількості робочих днів вимушеного прогулу листом Міністерства соціальної політики від 20.07.2015 року № 10846/о/14-15/3 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік».

Щодо позовної вимоги за затримку розрахунку при звільненні суд виходить із наступного.

Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Ч.1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Фактично відповідачем позивачці було перерахована сума заробітної плати на платіжну картку Приватбанку 24.12.2015 року /т.1 а.с. 207-208/, хоча вона була звільненна 16.12.2015 року /т. 1 а.с.111/.

Отже не проведення з вини відповідача розрахунку з позивачкою у зазначенні у ч. 1 ст. 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 117 КЗпП України, тобто виплати позивачці її середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток враховуючи розрахунок наведений вище.

Трудову книжку позивачці не було вручено, в звязку з відсутністю її на робочому місці /т. 1 а.с.112, 113/.

Згідно п. 4.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до приписів ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше пяти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивачку про звільнення з займаної посади повідомлено електроним повідомлення № 000004 від 16 грудня 2015 року /т.1 а.с.44/.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить із положень ч. 1 ст. 237 1 КЗпП України, яка регламентує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

На думку суду моральна шкода це шкода заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати, як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, які регулюють поведінку людей у суспільстві. Під моральною шкодою розуміються страждання завдані працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, з урахуванням ступені вини відповідача, крім того враховується характер та тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, а також часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану. Зважаючи на те, що позивачку було незаконно звільнено із займаної посади, на її утриманні перебувала і перебуває малолітня дитина, її робота є основним джерелом існування родини, вона пережила психологічні переживання з приводу дискримінації в трудовому колективі, а тому на думку суду позивачці було заподіяно моральну (немайнову шкоду), яка, виходячи із принципу розумності, визначається судом у розмірі 1500 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що частина наведенних в даному рішенні обставин була зазначена в постанові судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2016 року.

Відповідно до описової частини постанови позаплановою перевіркою, проведеною державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю Управління Держпраці у Кіровоградській області у професійно-технічному училищі №30 с. Торговиця з 08 лютого по 13 лютого 2016 року з питань звернення гр. ОСОБА_2, в ході якої виявлено порушення правил внутрішнього трудового розпорядку ПТУ №30 затверджених директором, чим порушено вимоги ст. 142 КЗпП України, якою передбачено, що правила внутрішнього трудового розпорядку затверджуються трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу. ОСОБА_2 звільнено наказом від 16.12.2015 року № 88 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни. Письмові пояснення по факту порушення трудової дисципліни 16.12.2015 року у ОСОБА_2 не відібрано, чим порушено вимоги ст.149 КЗпП України, якою передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Адміністрація закладу не зверталась до профспілкового комітету з метою отримання згоди звільнення ОСОБА_2, що є порушенням вимог ст.43 КЗпП України, якою передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. З статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише з попередньою згодою профспілкового органу, членом якого є ОСОБА_2 Станом на день перевірки трудова книжка ОСОБА_2 не отримана та знаходиться у закладі, чим порушено вимоги ст.47 КЗпП України щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.16.12.2015 року трудова книжка вислана кур'єрською службою «Нова пошта» на домашню адресу ОСОБА_2 без її письмової згоди, чим порушені вимоги п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджене наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист населення України від 29.07.1993 N 58 (далі - Інструкція № 58), якою передбачено, що пересиланню трудової книжки поштою з доставкою за зазначеною адресою допускається тільки за письмовою згодою працівника. В особовій картці форми П-2 відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення із записом про звільнення, чим порушено вимоги п. 2.5 Інструкції № 58, якою передбачено, що з кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнений власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. В табелях обліку робочого часу за листопад та грудень 2015 року не відображено та відповідно не винесено в підсумок час, протягом якого ОСОБА_2, згідно актів комісії по перевірці відпрацювання робочого часу від 16.11.2015, від 25.11.2015 та від 16.12.2015, була відсутня на робочому місці, що є порушенням вимог ч.2 ст.ЗО Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адмінстративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та призначено адмінстративне стягнення. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України зазначена постанова має преюдиційне значення для вирішення данної цивільної справи.

Виходячи із положень пунктів 2 та 4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині виплати позивачці заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення позивачки на роботі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір, а також судовий збір на користь держави за кожну задоволену судом позовну вимогу.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. ст. 1, 29, 32, 40, 41, 116, 117, 148, 149, 221, 233, 235, 237 1 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 6, 10, 11, 88, 213, 214, 215, 367 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати незаконні накази директора ПТУ № 30 с. Торговиця від 27.11.2015 року № 133 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_2В.» та від 16.12.2015 року № 88 про звільнення ОСОБА_2.

Визнати незаконними дії директора ПТУ № 30 с. Торговиця ОСОБА_3 щодо накладення дисциплінарного стягнення, ненадання 175 годин викладання та звільнення з посади юрисконсульта ПТУ № 30 с. Торговиця ОСОБА_2.

Зобовязати директора ПТУ № 30 с. Торговиця поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ПТУ № 30 с. Торговиця.

Стягнути з ПТУ № 30 с. Торговиця на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 17 грудня 2015 року по день поновлення на роботі (винесення рішення суду) в сумі 18418 /вісімнадцять тисяч чотириста вісімнадцять/ грн. 56 коп. з утриманням з даної суми податків та інших обовязкових платежів; різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 1787/одна тисяча сімсот вісімдесят сім/ грн. 52 коп. з утриманням з даної суми податків та інших обовязкових платежів; за затримку розрахунку при звільненні у сумі 1824 /одну тисячу вісімсот двадцять чотири/ грн. 50 коп. з утриманням з даної суми податків та інших обовязкових платежів, заподіяну моральну шкоду у сумі 1500 /тисячу пятсот/ грн.

Стягнути з ПТУ № 30 с. Торговиця на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 487 /чотириста вісімдесят сім/ грн. 20 коп.

Стягнути з ПТУ № 30 с. Торговиця на користь держави судовий збір в сумі 5512 /пять тисяч пятсот дванадцять/ грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ПТУ № 30 с. Торговиця та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Новоархангельського

районного суду ОСОБА_12