У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

19 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Бездіяльність головного державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві у вигляді ненадіслання стягувачу ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження у строк, встановлений ч. 5 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження", визнано неправомірною.

Зобов'язано головного державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. надіслати стягувачу ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 квітня 2015 року (ВП № 47194896).

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що 14 квітня 2015 року вона подала в суд скаргу на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. 29 травня 2015 року нею було подано доповнення до цієї скарги, яке місцевий суд не розглянув.

Станом на 17 червня 2015 року Відділ ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві не надав суду доказів про відправлення боржнику і стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, як того вимагає ст. 31 Закону України „Про виконавче провадження".

Висновок суду про відсутність підстав для зобов'язання державного виконавця накласти арешт на грошові кошти боржника є протиправним.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 47194896 від 10 квітня 2015 року боржнику було встановлено строк для добровільного виконання судового рішення, який збіг 17 квітня 2015 року.

Арешт коштів боржника державний виконавець повинен був провести відповідно до ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження" не пізніше 20 квітня 2015 року. Частиною 1 ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Пунктом 4.1.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України № 489/20802 від 2 квітня 2012 року, роз'яснено, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, відповідно до частини другої статті 57 Закону державний виконавець зобов'язаний винести постанову про арешт коштів боржника.

Станом на 17 червня 2015 року стягнення з боржника не проведено.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду в частині відмови їй у задоволенні скарги вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її у цій частині скасувати і постановити у справі нову ухвалу про задоволення її скарги.

Ухвала Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року у частині, що стосується задоволених вимог ОСОБА_1, особами, які беруть участь у справі, в апеляційному порядку не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що заочним рішенням Кузнецовського міського суду від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, з ПАТ КБ „Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 було стягнуто 22 954 долари 56 центів США ( еквівалентно 297 261, 55 грн.) депозитних коштів з нарахованими процентами, 314 доларів і 45 центів США (що еквівалентно 4 072, 13 грн.) ненарахованих відсотків та 75 доларів і 47 центів США (еквівалентно 977, 34 грн.) трьох відсотків річних від простроченої суми.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 17 березня 2015 року. Виконавчий лист стягувачу був виданий 17 березня 2015 року і ним переданий Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві на виконання у квітні 2015 року (а. с. 2-3).

Вважаючи, що головний державний виконавець Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківський О.О. виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 17 березня 2015 року здійснює неналежним чином, ОСОБА_1 у травні 2015 року звернулася в суд із даною скаргою на його дії та бездіяльність (а. с. 1, 34).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі скарг ОСОБА_1 вбачається, що її вимоги зводяться до:

зобов'язання головного державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. виконати ВП № 1861/4 згідно із Законом України „Про виконавче провадження";

скасування постанов ВП № 47194896 від 29 і 30 квітня 2015 року «про стягнення з боржника, оскільки боржник не повідомлений належним чином про добровільне виконання (не отримав постанови від 10.04.2015)» (а. с. 1, 34).

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження". За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Відповідно до частин 1 і 3, абзацу 1 частини 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

Пунктом 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, яка була чинною до 16 січня 2016 року, було передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Державним виконавцем Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, дії якого стягувачем оскаржено до суду у даній справі, не подано суду доказів, які б свідчили про те, що ним були вжиті всі передбачені Законом України „Про виконавче провадження" заходи з виконання виконавчого листа від 17 березня 2015 року про стягнення з ПАТ КБ „Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 належних коштів (а. с. 2, 3).

Тому з урахуванням викладеного вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання головного державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. виконати ВП № 1861/4 згідно із Законом України „Про виконавче провадження" є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог ОСОБА_1 про скасування постанов ВП № 47194896 від 29 і 30 квітня 2015 року «про стягнення з боржника, оскільки боржник не повідомлений належним чином про добровільне виконання (не отримав постанови від 10.04.2015)», то ці вимоги ОСОБА_1 з підстав, які зазначені нею у поданих скаргах, задоволенню не підлягають. Крім того, у справі відсутні копії цих постанов.

Інших вимог у скарзі щодо дій чи бездіяльності державного виконавця стягувачем ОСОБА_1 у даній справі не пред'явлено.

Як було зазначено вище, ухвала Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року у частині, що стосується задоволених вимог ОСОБА_1, особами, які беруть участь у справі, в апеляційному порядку не оскаржена.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 383-389 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у задоволенні її скарги, скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Зобов'язати головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. виконати ВП № 1861/4 згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування постанов ВП № 47194896 від 29 і 30 квітня 2015 року «про стягнення з боржника, оскільки боржник не повідомлений належним чином про добровільне виконання (не отримав постанови від 10.04.2015)» відмовити.

В решті ухвалу Кузнецовського міського суду від 10 червня 2015 року залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: