Справа № 146/57/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" лютого 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Слободянюк Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача Семка В.М.,

представника відповідача Чудака В.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько ОСОБА_2 Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,3208 га, належна ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області.

Спадкоємцем першої черги за законом є позивач та її рідний брат ОСОБА_2, відповідач у справі.

Відповідно до діючого законодавства позивач ОСОБА_1 спадщину прийняла, однак оформити право власності на вказану земельну ділянку вона позбавлена змоги, оскільки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся і відповідач.

Спадкодавець ОСОБА_5 був літньою людиною, крім того, інвалідом першої групи, тому потребував постійного стороннього догляду та допомоги.

Позивач зазначає, що вона здійснювала всі витрати по утриманню батька, а саме надавала матеріальну допомогу, купувала ліки, підтримувала його гігієну та турбувалася про його харчування. Крім того, всі витрати на поховання батька несла позивач.

В свою чергу відповідач свідомо не виконував свій обов'язок по догляду за батьком, не піклувався про нього та не підтримував його.

В зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Семко В.М. позовну заяву підтримали посилаючись на обставини зазначені в ній.

ОСОБА_1 зазначила, що батько був інвалідом першої групи та потребував сторонньої допомоги, оскільки в нього була ампутована нога та в 2012 році батько втратив зір, в чому і виявлявся його безпорадний стан. Весь час вона піклувалася про нього, купувала ліки та продукти харчування. Пояснила, що батько отримував пенсію у розмірі 1100-1200 грн на місяць, а вона отримувала соціальну допомогу, як особа яка надає соціальні послуги за інвалідом першої групи. Крім того, не заперечувала той факт, що відповідач пропонував їй кошти для лікування батька та те що ОСОБА_2 давав її дочці грошові кошти на похоронах батька. Також зазначила, що ні вона, ні покійний ОСОБА_5 не зверталися до відповідача за допомогою.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Чудак В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що вказані в позовній заяві обставини не відповідають дійсності та не підлягають задоволенню.

Так, в судовому засіданні відповідач пояснив, що в січні 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів відповідачу спірну земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що по 2013 рік працював в м. Москва Російської Федерації, а тому не мав змоги постійно відвідувати батька, однак коли приїздив додому, то періодично відвідував того, коли позивача не було вдома, оскільки перебуває з останньою у неприязних відносинах. Вказав, що також відвідував батька, коли той перебував у лікарні та мав намір допомогти коштами ОСОБА_1, однак вона відмовилася від цього. Також у 2012 році пропонував грошові кошти на операцію по відновленню батькові зору, проте позивач також відмовилася від них. Вказав, що на похоронах батька давав ОСОБА_1 гроші в сумі 600-800 грн, але оскільки та їх не взяла, віддав вказані гроші дочці позивача. З проханням про допомогу ОСОБА_1 до нього жодного разу не зверталася.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є сусідкою позивача та перебувала в дружніх відносинах із її батьками. Протягом останніх років двічі на тиждень відвідувала покійного ОСОБА_5 Також зазначила що батько сторін потребував стороннього догляду, оскільки в нього була ампутована нога, а в 2012 році втратив зір. Вказала, що жодного разу за час її відвідин відповідача у будинку батька не бачила, хоча й не заперечила той факт, що він приходить у її відсутність.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є онуком покійного ОСОБА_5 по материнській лінії. Вказав, що останнім часом дід постійно хворів та потребував стороннього догляду. За останні п'ять-сім років відповідач лише один раз відвідав ОСОБА_5, не надавав останньому матеріальної допомоги, не піклувався про його здоров`я та не доглядав його.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданного виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського раойну Вінницької області (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,3208 га, розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року за № 34. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5, залишилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.26).

Крім того судом встановлено, ще за життя ОСОБА_5 склав заповіт від 15 січня 2002 року, яким заповідав сину ОСОБА_2 належне йому право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії НОМЕР_4, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 10 червня 1997 року, яка перебуває у колективній власності КСА «Мир» та право власності на майновий пай члена КСП, яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай, виданого Колоденською сільською радою 30 червня 2001 року серії НОМЕР_5 (а.с.24).

Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У відповідності з вимогами абзацу 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти /усиновлені/, які ухиляються від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, №7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення з 17 січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 і отримувала компенсацію, як фізична особа, яка надає соціальні послуги по догляду за інвалідом І-ї групи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка № 1135 від 15 жовтня 2015 року, видана управлінням праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА) (а.с. 9).

Доказів що покійний ОСОБА_5 потребував утримання, суду не надано, сам спадкодавець не звертався в суд з позовом до свого сина про стягнення матеріальної допомоги на своє утримання.

Так, в судовому засіданні позивач пояснила, що їх батько отримував пенсію, ні він ні вона не просили допомоги у ОСОБА_2 Відповідач не заперечував проти того, що рідко зустрічався з батьком, оскільки були неприязні відносини з позивачкою, а також тривалий період перебував за межами України.

Крім того, слід зазначити що норма абзацу 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України регулює усунення від права на спадкування спадкоємців за законом, тоді як у матеріалах даної справи наявний заповіт, про що вище зазначалося.

Твердження представника позивача про те, що у заповіті зазначено лише право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату, тоді коли на сьогоднішній день є державний акт на право власності на земельну ділянку, суд до уваги не бере, оскільки на підставі сертифікатів видавалися державні акти на право власності на земельну ділянку (абз. 2 п. 17 Перехідних Положень ЗК України).

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 1223,1261-1265 УК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, №7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд -

ВИРІШИВ:

В задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 29 лютого 2016 року