провадження 2/201/2858/2016
УХВАЛА

13 вересня 2016 року м. Дніпропетровська

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди і витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання.

Разом з позовом позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову в якій він просить суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать на праві власності відповідачу та заборонити йому відчужувати належне йому майно, також накласти арешт на обєкт нерухомості садовий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с/рада «Волоська», «Веселка» садівниче товариство громадська організація, будинок 27, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:059:0321 та заборонити відповідачу відчужувати вказаний обєкт нерухомості, оскільки в провадженні суду перебуває зазначена справа про відшкодування шкоди, що є значною, однак відповідач є пенсіонером, а тому розмір завданої шкода перевищує пенсійні виплати, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, в звязку з чим шкоду можливо частково відшкодувати за рахунок майна, що належить відповідачу, однак на даний час у відповідача наявна можливість відчужити майно, що йому належить на користь третіх осіб, а тому останній певним чином може уникнувши цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову, проте надане суду клопотання не відповідає вимогам даної статті.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову в ній не обґрунтовано необхідність застосування саме таких видів забезпечення позову, що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову; не зазначено на яке саме: рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, що належать відповідачу, слід накласти арешт; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані види забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; не вказано інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також слід зазначити, що позивач у своїй заяві не додає жодних відомостей відносно дійсної вартості майна на яке слід накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії щодо нього, однак такі відомості потрібні для визначення, що вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими вимогами.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю необхідним вказане клопотання повернути, оскільки воно була подана без додержання вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 151, ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди і витрат.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя