Справа № 307/47/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 13 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок відсотків по кредитному договору та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок відсотків по кредитному договору та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначив, що 21.11.2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № МКМ0GК00000009 відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 80 000 грн. на купівлю житла та зобов'язався сплатити 14 100 грн. страхових платежів, всього 94 100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% % на місяць, з кінцевим терміном погашення 19.11.2021 року.

У вересні 2008 року на його (позивача) адресу надійшло повідомлення про те, що банк змінив процентну ставку до 16,08% річних на які він погодився. А в квітні 2009 року при здійсненні чергового платежу, позивачу стало відомо, що у нього виникла заборгованість, однак причину заборгованості працівники банку не повідомили. Для отримання відповідної інформації щодо виниклої заборгованості позивач звертався до працівників банку та до Національного банку України. 29.10.2012 року йому стало відомо, що 23.10.2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 16,08% та з 01.02.2009 року до 27,25%, не повідомивши позичальника про таке збільшення.

Відповідно до умов кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за користування кредитом при зміні конюктури ринку, при зміні курсу долара по відношенні до гривні більше ніж на 10%. При цьому банк має надсилати позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки. Жодних повідомлень про зміну процентної ставки з банку йому не надходило.

Враховуючи те, що відповідачем порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати дії відповідача щодо підняття процентної ставки по кредитному договору № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року незаконними, зобов'язати відповідача провести перерахунок сплачених ним коштів за процентною ставною яка діяла станом на 23.10.2008 року, а саме - 16,08% та стягнути з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду від 13.06.2014 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 11 серпня 2014 року та від 12 листопада 2014 року про виправлення технічних описок, позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по підвищенню в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року, починаючи з 01.02.2009 року з 16,10% до 27,25% річних. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок щомісячних платежів в частині сплати позивачем ОСОБА_3 процентів за користування кредитом за кредитним договором № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року в частині, яка перевищує 16,10% річних, починаючи з 01.02.2009 року та зарахувати надлишково сплачені кошти в рахунок майбутніх щомісячних платежів по сплаті процентів за користування кредитом. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким у вимогах ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій зазначає, що взяті на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» ним виконано в повному обсязі, що підтверджується виданою банком довідкою №1916439 від 13.11.2014 року, з якої слідує, що по кредитному договору № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року заборгованість відсутня та кредит погашено. Крім того, просив суд розглянути справу у його відсутності.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні подану апеляційну скаргу відповідача підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21.11.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № МКМ0GК00000009 відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 80 000 грн. на купівлю житла та зобов'язався сплатити 14 100 грн. страхових платежів, всього 94 100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% % на місяць, з кінцевим терміном погашення 19.11.2021 року (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 2.3.1 вказаного кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ні на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по ставці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком вищевказаному порядку можливо в границях кількох пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку та зазначив, що відповідач не надав жодних доказів про те, що ним повідомлявся позивач про зміну процентної ставки. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Однак з такими висновками суду першої інстанції щодо задоволених позовних вимог, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення №20.1.3.2/6-22855/3740 від 29.09.2008 року, яке було надіслано відповідачем ОСОБА_3 слідує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача що з 23.10.2008 року відсоткова ставка за укладеним кредитним договором буде складати 16,08% на рік (а.с. 6).

А також з наданого представником відповідача листа №20.1.3.2/6-31879 від 31.12.2008 року слідує, що ОСОБА_3 повідомлялося ПАТ КБ «ПриватБанк», що з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитним договором № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року складатиме 27,25 % річних.

Крім того, Закон України від 12.12.2008 року № 661-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, набрав чинності з 10.01.2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативних актів (ч. 1 ст. 58), цей закон не може застосовуватись до умов договорів, які були укладені до 10.01.2009 року, у тому числі до договору укладеного сторонами 21.11.2006 року.

Як зазначалося вище, відповідно до умов укладеного кредитного договору № МКМ0GК00000009 від 21.11.2006 року сторони домовились, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за настання певних умов та з дотриманням відповідної процедури, яка, як встановлено колегією суддів, була дотримана банком.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неправомірність підвищення банком процентної ставки.

Крім того, висновки суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам справи, виходячи з наступного.

Мотивуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_3 посилається на вимоги ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, посилання ОСОБА_3 на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути взята до уваги, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Однак, в даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу банківського вкладу.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Укладеним між сторонами кредитним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування й законодавством щодо банківської діяльності та Законом України "Про захист прав споживачів"

Отже, суд помилково вважав про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, та частково задоволив в цій частині позовні вимоги.

Є також безпідставним посилання місцевого суду на положення ст. 1167 ЦК України, оскільки зазначена норма регулює зобов'язання, що виникають не з договорів, а з підстав деліктної відповідальності. Натомість, в даному спорі між стронами виникли договірні відносини.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 13 червня 2014 року скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов»язання провести перерахунок відсотків по кредитному договору № МКМОGК00000009 від 21.11.2006 року, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 121 грн.80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді