Справа №442/2594/16-ц
Провадження №2/442/1011/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Харів І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на нежитлове підвальне приміщення, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 44,8 кв.м. за адресою: Львівська область м.Дрогобич вул.Лесі Українки 32 в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що протягом багатьох років вони володіють та користуються спірним приміщенням, яке є суміжним із належною їм на праві приватної власності квартирою №1 за адресою: м.Дрогобич вул.Лесі Українки 26. Фактично починаючи з 2005 року покійна дружина ОСОБА_4, як тодішній власник квартири №1 вільно та відкрито використовувала нежитлове приміщення для облаштування кімнат реабілітації хворого на ДЦП ОСОБА_2, дитини-інваліда дитинства. Після смерті ОСОБА_5 позивачі продовжували користуватися спірним приміщенням. Відтак, вважають, що набули право власності на вищевказане нерухоме майно в силу положень ст.344 ЦК України в порядку набувальної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні з приводу задоволення позову поклалася на думку суду.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Встановлено, що на підставі рішення Догобицької міської ради від 25.08.2005 року №213 ОСОБА_5, як власниці квартири №1 в будинку 32 на вул.Лесі Українки в м.Дрогобичі надано дозвіл користуватись підвальним приміщенням суміжних з квартирою №1 для облаштування кімнати з реабілітації хворого на дитячий церебральний параліч сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, влаштування спеціальних тренажерів для заняття лікувальною фізкультурою.

12.03.2006 року ОСОБА_5 померла.

Після смерті ОСОБА_5 позивачі як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після її смерті.

Позивачі продовжили користуватись спірним нежитловим приміщенням.

У відповідності до ст.344 ЦК України визначається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

У пункті 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Аналізуючи вищезазначені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачами того, що останні заволоділи спірним майном на законних підставах, позивачі відкрито та безперервно володіє спірним майном більше 10 років, тому позов підлягає до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 197, 209, 212, 214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку набувальної давності право власноств на нерухоме майно нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 44,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул.Лесі України 32.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Крамар О.В.