Провадження № 2/761/5995/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпропетровську раду про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа: служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради, відповідно до якого просила позбавити батьківських прав відповідача відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати орган опіки та піклування в особі Управління - Служба у справах дітей Новокодацького району м. Дніпропетровська надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В подальшому позовні вимоги в частині зобов'язання органу опіки та піклування в особі Управління - Служба у справах дітей Новокодацького району м. Дніпропетровська надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача позивачем було залишено без розгляду в судовому засіданні, про що була постановлена протокольна ухвала суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.07.2005 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 З липня 2013 року шлюбні відносини між сторонами було фактично припинені, 12.11.2013 винесено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 24.10.2014 шлюб між сторонами було розірвано. Як до розірвання шлюбу, так і після відповідач не приймав участі у її житті та вихованні дитини, не виконував свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, аліменти на утримання дитини виплачує періодично, не в повному обсязі, хоча дитини і потребує постійного спостереження лікаря, додаткового догляду через стан здоров'я, дитина фактично знаходиться на утриманні позивача. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення і доводи позивача,представника позивача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 16.07.2005 було укладено шлюб (а.с. 16).

Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач та позивач записані батьками дитини, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 06.06.2013, актовий запис № 736 (а.с. 17).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2013 заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення на утримання останньої аліментів з відповідача в сумі 500 грн. щомісячно (а.с. 20).

12.11.2013 рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання їх спільної з відповідачем дитини - ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. (а.с. 21).

За вказаними рішеннями суду видано виконавчі листи (а.с. 22, 23). Також зазначеними рішеннями суду встановлено, що як позивач, так і спільна дитина сторін потребують матеріальної допомоги з боку відповідача.

В подальшому, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2014 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 26).

Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2016 задоволено частково позовні вимоги позивача, збільшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1000 грн.

Син сторін - ОСОБА_3 на даний час проживає разом з матір'ю, останньою створені належні умови для проживання та виховання дитини (а.с. 32). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дитина потребує додаткового догляду, спостереження у лікаря, додаткових витрат на лікування, що підтверджується Випискою, наданою КУ «Спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей» ДОС» (а.с.28)

Відповідач на даний час з дитиною не проживає, а перебуває в АДРЕСА_1 (згідно листа Ленінського відділення ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 17.05.2016 № 377/2043).

З матеріалів справи також вбачається, що 16.10.2014 позивач зверталась з відповідною заявою про притягнення до кримінального відповідальності за ухилення від сплати аліментів відповідача до правоохоронних органів (а.с. 30)

Управління-служба у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради також зверталась до начальника Ленінського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області з проханням притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_2 за ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки батько з дитиною не проживає, участь у її вихованні не приймає, аліменти на утриманні дитини не сплачує. (лист від 25.02.2016 № 16/03-17).

Разом з тим, притягнути до відповідальності (адміністративної/кримінальної) відповідача не виявилось за можливе через те, що останній проживає на території АР Крим (а.с.30).

Крім того, судом встановлено, що позивач зверталась до Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради з приводу надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, на що Службою була надана відповідь (лист від 21.01.2015 №16/15-1), що позивачу необхідно звертатись за місцем проживання батька дитини.

Разом з тим, як вже було встановлено судом, на даний час відповідач перебуває на території АР Крим, тобто на окупованій території, що позбавляє можливості позивача звернутись з вище вказаним питанням за місцем проживання відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4, не надає матеріальну допомогу, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, про нього не піклується.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини - ОСОБА_3, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про охорону дитинства» ст. 150, 164, 166 СК України, ст. 10, 57, 58, 66, 208, 209, 212-215, 218, 224-231, 293-294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпропетровську раду про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: