Справа № 308/4209/16-ц
У Х В А Л А

13.09.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сарай А.І., при секретарі Струтинська Н.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород», ОСОБА_3 обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 обласної ради про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород», ОСОБА_3 обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 обласної ради про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

До початку розгляду справи по суті головуюча суддя Сарай А.І. в порядку п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України заявила самовідвід з тих підстав, що нею розглядалася справа про адміністративне правопорушення № 308/13237/15-п та у даній справі нею постановою від 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2016 року вказану постанову судді від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-2 КУпАП скасовано, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП, а провадження в справі закрито в звязку з закінченням на момент її розгляду строку, передбаченого статтею 38 КУпАП. Оскільки суддею Сарай А.І. було визнано винним ОСОБА_1, який є позивачем у даній цивільній справі, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-2 КУпАП за повторне протягом року допущення порушення законодавства про державну таємницю в ОСОБА_3 обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Ужгород»», та накладено відповідне адміністративне стягнення, тому вважає, що ця обставина може викликати сумнів у її обєктивності та неупередженості при розгляді даної справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Згідно зі ч. 1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, передбачених у статтях 20, 21 цього Кодексу суддя зобовязаний заявити самовідвід.

Згідно з ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 9 Конституції України кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатись субєктивними та обєктивними критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Так у справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що субєктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, обєктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Таким чином, з метою забезпечення умов, за яких у сторін не виникало би будь-яких сумнівів щодо неупередженості та обєктивності головуючої судді при розгляді даної цивільної справи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України та з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявлений самовідвід головуючої судді Сарай А.І. слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 20-24 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Самовідвід головуючої судді Сарай А.І. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород», ОСОБА_3 обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 обласної ради про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Передати матеріали цивільної справи до канцелярії суду для виконання вимог, передбачених ст. 25 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сарай А.І.