Справа № 372/2326/16-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/6092/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 9 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Громадської організації «Комплекс-5» про встановлення земельного сервітуту,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 406098 від 07.04.2008 року він є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по вул.Старокиївській в смт.Козин Обухівського району Київської області на якій ним збудовано житловий будинок. ГО «Комплекс-5» згідно державного акту серії ЯГ №156219 від 16.03.2006 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1160 га по вул.Старокиївська в смт.Козин Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вказана ділянка використовується ГО як дорога. Позивач на даний час не може вільно реалізовувати своє право власності на власну земельну ділянку: не може пройти або проїхати до неї, не може здійснювати будь-які роботи оскільки відповідач та підпорядкована йому охорона вчиняють дії щодо не допуску його, будівельників, членів родини та будь-яких інших осіб на належну ОСОБА_2 земельну ділянку. Інших підїздних шляхів (доріг), крім існуючої дороги немає. У звязку з цим просить суд, встановити земельний сервітут на користь ОСОБА_2 на земельну ділянку ГО «Комплекс-5» для можливості проходу, проїзду, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, електропостачання, меліорації тощо загальним розміром 0,1160 га, що розташована по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить ГО «Комплекс-5».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що іншої форми захисту його права у ситуації, яка склалася не існує.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав доказів неможливість повноцінно та ефективно використовувати належну йому земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області без обмеження земельної ділянки відповідача сервітутом.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Частина 1 ст. 404 ЦК України, встановлює способи встановлення, в тому числі, можливостей земельного сервітуту, серед яких: право проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Крім того, за приписами ч.2 ст. 404 ЦК України, особа має право вимагати встановлення земельного сервітуту не лише від власника іншої земельної ділянки, а й від володільця.

Відповідно до ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч. 4 цієї ж статті Земельного Кодексу України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 Земельного Кодексу України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно ч. 1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 2 ст.100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.4 ст.101 ЗК України власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч.2 ст.103 ЗК України Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Встановлено що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 406098 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по вул.Старокиївській в смт.Козин Обухівського району Київської області на якій ним збудовано житловий будинок (а.с. 7).

Встановлено що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 406899 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0626 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області (а.с. 9).

Судом встановлено, що земельна ділянка 0,0626 га, яка належить позивачу межує з його земельною ділянкою 0,15 га.

Також встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 0,0626 га межує з землями Козинської селищної ради по межі Б до В (а.с. 10).

ГО «Комплекс-5» згідно державного акту серії ЯГ №156219 від 16.03.2006 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1160 га по вул. Старокиївська в смт. Козин Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Судом також встановлено, що земельні ділянки позивача та відповідача частково або повністю не накладаються.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення земельного сервітуту , оскільки позивач в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав доказів неможливість повноцінно та ефективно використовувати належну йому земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області без обмеження земельної ділянки відповідача сервітутом.

Доводи апеляційної скарги про те, що іншої форми захисту його права у ситуації, яка склалася не існує, не заслуговують на увагу оскільки, позивач не надав доказів, що задоволення його потреб для можливості проходу, проїзду, забезпечення та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, електропостачання не можуть бути задоволені іншим способом, ніж встановлення права постійного користування чужим майном (сервітуту), в тому числі за рахунок земель селищної ради.

Крім того, чинним законодавством передбачено, що право проходу та проїзду на транспортних засобах, а також право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій є різними видами земельних сервітутів, а тому встановлення щодо земельної ділянки одного з них не означає можливість використання цієї земельної ділянки власником чи користувачем сусідньої земельної ділянки з іншою метою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач проти встановлення земельного сервітуту не заперечує, не заслуговують на увагу, оскільки судом було встановлено, що відповідач заперечує проти встановлення безкоштовного земельного сервітуту стосовно належної йому земельної ділянки на невизначений термін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: