Справа № 495/9027/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
16 лютого 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.
при секретарі Ткаченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право на проживання ,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 10.12.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного, посилаючись на те, що вона є власником 66/100 житлового будинку № 27 по вул. Димитрова м. Білгород-Дністровський Одеська область, в який за згодою ОСОБА_1 було вселено ОСОБА_2 в якості наймача на безоплатній основі. В своїй позовній заяві, ОСОБА_1зазначає, що ОСОБА_2 не проживає в даному житловому будинку більше ніж два з половиною роки,у звязку з чим позивач просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку відповідача.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, заяву задовольнити з підстав, наведених в позові.(а.с. 37)
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.(а.с.29)
Враховуючи, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі- продажу від 26 грудня 2009 року власником 66/100 (шістдесят шість сотих) частин житлового приміщення під № 27 по вул. Димитрова м. Білгород-Дністровський є ОСОБА_1В.(а.с. 10)
Згідно відповіді ДМС ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку № 27 по вул. Димитрова м. Білгород-Дністровський Одеська область з 05.03.2013 року.(а.с.25)
З матеріалів справи вбачається. що згідно актів складених від 23.07.2015р., 10.09.2015р., 08.12.2015р. завірених Білгород-Дністровським комунальним підприємством "Житлово-експлутаційне обєднання № 1", факт непроживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою з грудня 2013 року підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5А.(а.с.15,38,39)
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
ОСОБА_1 в своїй заяві пояснила, що ОСОБА_2 був вселений за ії згоди до житловогу будинку, що належить їй на праві приватної власності, і на даний момент відповідач за власним бажанням виїхав з ії частини житлового будинку.
Відповідно до ч.1 статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Таким чином, не зняття з реєстрації ОСОБА_2 порушує право власності власника ОСОБА_1, тобто позивача.
В частині вимог щодо зобовязання відповідну державну установу зняти відповідача з реєстрації суд вважає за необхідне в позові відмовити, оскільки дані вимоги заявлені передчасно, до звернення позивача до вказаного органу, до того ж рішення суду щодо визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстрації.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок, , а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком по вул. Димитрова, 27 в м.Білгород-Дністровський Одеської області.
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 319, 391 ЦК України ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право на проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. Димитрова, 27 в м.Білгород-Дністровський Одеської області.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його увалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В. Чебан