Справа № 362/5766/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1187/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 29.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Лівінського С.В., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

06 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулося до суду із позовом, де, із проведеними змінами та уточненнями на 08 грудня 2015 року, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, укладеного 24.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2, в розмірі 6 236,42 доларів США та 3 008 671,22 грн., із яких 25 768,15 грн. - плата за обслуговування кредиту, 15 090,14 грн. - 3% річних по кредиту, 359,81 грн. - 3% річних по процентам, 2 938 599,59 грн. - пеня за кредитом, 70 071,63 грн. - пеня по процентам, 11 474,66 грн. - інфляційні втрати.

На обгрунтування заявлених вимог зазначає, що боржник не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №77.1/АК-01377.08.2, а ОСОБА_3 - умови договору поруки від 24 липня 2008 року, відповідно до якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання ОСОБА_2 своїх обов'язків.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року, із виправленнями описки згідно ухвали цього ж суду від 14 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01377.08.2 від 24.07.2008 р., яка складається з: заборгованості по тілу і процентам - 6 236,42 доларів США, плату за обслуговування кредиту - 25 768,15 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту - 15 090,14 грн., а також пеню від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та процентами у розмірі 110 000 грн., а всього стягнуто 6 236,42 доларів США та 150 858,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 3 654,00 грн. судового збору в рівних частинах, а саме: по 1 827 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

На обгрунтування ухваленого рішення зазначено, що ОСОБА_2 порушено передбачений договором порядок погашення заборгованості, тому вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 6 236,42 доларів США та суми заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 25 768,15 грн.

Заборгованість по кредиту та процентам стягується в іноземній валюті - доларах США, оскільки зазначений кредит правомірно наданий позивачу в іноземній валюті та позивач просить стягнути кошти в такій же валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК.

Разом з тим, вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 3 008 671,22 доларів США підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Із врахуванням заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, пеня з серпня 2014 р. по 06.08.2015 року, включно, від суми простроченої основної заборгованості за кредитом, складає 44 821,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 1 051 060,89 грн., а пеня від суми прострочених процентів за кредитом - 198,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 4 646,85 грн., а всього на загальну суму 1 055 707,74 грн.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України і те, що розмір пені за прострочення термінів сплати кредиту, процентів і плати за його користування значно перевищує розмір збитків, спричинених кредитодавцеві внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору, відповідну заяву відповідачів, що є підставою для зменшення розміру нарахованої пені до 110 000 грн.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних нараховуються на прострочену суму основного грошового зобов'язання, а саме: на тіло кредиту, а тому з відповідачів необхідно стягнути три відсотків річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 643,48 доларів США, що становить 15 090,14 грн., а вимогу про стягнення суми трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості по відсоткам - залишити без задоволення.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту не підлягають до задоволення у відповідності до положень п. 18 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно якого за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати ) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки ( пені ) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачів суму заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 6 236,42 доларів США, заборгованость за платою за обслуговування кредиту у розмірі 25 768,15 грн., пеню від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та процентами - 110 000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми основного грошового зобов'язання - 643,48 доларів США, що еквівалентно 15 090,14 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі

Посилалось, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні в частині стягнення пені та інфляційних втрат.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 24.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №77.1/АК-01377.08.2 ( а.с.5-8, 9-11 ).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.5 кредитного договору банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 16 006,00 доларів США, терміном по 24.07.2015 року, включно, зі сплатою 7,70% річних .

У забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня, між цими сторонами укладено договір застави транспортного засобу автомобіля Renault, модель Clio 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 і, окрім цього, між позивачем та ОСОБА_3 - договір поруки №77.1/АК-01377.08.2-3/П, згідно якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасно та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №77.1/АК-01377.08.2 від 24.07.2008 року ( а.с.15-17, 18 ).

Позивач свої зобов'язання перед відповідачем щодо надання кредиту, виконав.

Однак, ОСОБА_2 не сплачує грошові кошти за правочином згідно встановленого графіку, унаслідок чого утворилась заборгованість, яку боржник із поручителем не погашають, незважаючи на закінчення строку договірних відносин

Унаслідок чого, позивач звернувся до суду із названим позовом, а 08 грудня 2015 року - уточнив заявлені вимоги, згідно яких просив стягнути із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 236,42 доларів США та 3 008 671,22 грн., із яких 25 768,15 грн. - плата за обслуговування кредиту, 15 090,14 грн. - 3% річних по кредиту, 359,81 грн. - 3% річних по процентам, 2 938 599,59 грн. - пеня за кредитом, 70 071,63 грн. - пеня по процентам, 11 474,66 грн. - інфляційні втрати ( а.с. 1-4, 106-112 ).

Місцевий суд, ухвалюючи рішення з приводу задоволених заявлених позовних вимог, на переконання апеляційного суду, належним чином оцінив докази у справі, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з дотриманням положень ст.ст. 258, 267, 526, 530, 551, 625, 651, 1054 ЦК України, п. 18 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 10, 11, 58, 59, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Рішення суду першої інстанції в цій частині, за винятком стягнення пені в розмірі 110 000 грн., окрім цього, апелянтом не оскаржується.

Що ж до стягнення пені за заявленими позовними вимогами, то суд апеляційної інстанції вважає його законним та обгрунтованим рішення у цій частині, виходячи із наступного.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір пені за правочином у розмірі 1 055 707,74 грн., правильно виходив із необхідності застосування строку позовної давності до зазначених вимог у відповідності до положень ст.ст. 258, 267 ЦК України, оскільки відповідачі звернулись із заявою про його застосування до ухвалення рішення, що підтвердили це у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що визначена ним сума пені у зазначеному розмірі значно перевищує розмір збитків, спричинених позивачу невиконанням умов правочину, зокрема, несплатою заборгованості по тілу і процентам - 6 236,42 доларів США, плати за обслуговування кредиту - 25 768,15 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту - 15 090,14 грн., місцевий суд обгрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшив розмір до зазначеної суми.

Правомірно суд першої інстанції ухвалив і рішення про відмову у стягненні на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 11 474,66 грн. з огляду на наступне.

Розрахунок плати за кредитом позивач здійснював в доларах США ( а.с. 110, 111 ), що унеможливлює отримання позивачем інфляційних втрат від несплати заборгованості за правочином, а тому позивач не має права на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

За таких обставин, місцевий суд на підставі ст. 625 ЦК України, п. 18 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" правомірно прийшов до переконання про необгрунтованість цих вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 258, 551, 610, 611, 625, 627, 629, 638, 1048, 1050 1055 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про невірний розрахунок пені, відсутність доказів про наявність обставин, які мають значення для зменшення пені, правомірність вимог щодо стягнення інфляційних втрат наряду з іншими складовими заборгованості, здійснення капіталізації позивача і належністю 99,99% статутного капіталу Міністерству фінансів України, неодержання прибутку банком, зменшення надходжень до бюджету, порушення інтересів держави, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення справи не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість лише названої частини заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, зазначені обставини про невірний розрахунок пені, відсутність доказів про наявність обставин, які мають значення для зменшення пені, правомірність вимог щодо стягнення інфляційних втрат наряду з іншими складовими заборгованості, не відповідають дійсності і повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема, проведеним позивачем розрахунком заборгованості станом на момент подачі позову та 08 грудня 2015 року.

Допущена у рішенні описка у мотивувальній його частині про стягнення за вимогами пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 3 008 671,22 доларів США, 3037,533,72 грн., на переконання апеляційного суду, не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості її виправити згідно положень ст. 219 ЦПК України..

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" відхилити. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

С.В. Лівінський