АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Медик-2» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Медик-2», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг шляхом зобов'язання укладання договорів, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ЖБК «Медик-2» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.02.2016, просив стягнути в рівних долях заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, за період з січня 2009 року по вересень 2014 року включно, з кожного з відповідачів: 4833,59 грн. - основний борг; 547,963 грн. - 3 % річних та 1035,01 грн. - інфляційні нарахування. При цьому, сума основного боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у вказаний період складає 19334,37 грн., 2191,82 грн. - 3 % річних; 5425,50 грн. - інфляційні нарахування, всього: 26951,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 належить ЖБК «Медик-2», який був створений 30.05.1973, статут зареєстровано рішенням Шевченківського райвиконкому №858 від 27.06.1973, перереєстрований новий статут 31.10.2012 Головним управлінням житлового забезпечення КМДА.

Відповідач ОСОБА_5 та особи, які зареєстровані та проживають разом з нею, порушуючи норми чинного законодавства України у сфері надання житлово-комунальних послуг, не систематично сплачують платежі за отримані житлово-комунальні послуги, не в повному обсязі, на власний розсуд, здійснюючи самостійно собі нарахування за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість.

В ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_5. заперечуючи проти позову ЖБК «Медик-2», 14.04.2015 подала зустрічний позов до ЖБК «Медик-2», 3-і особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача житлово-комунальних послуг шляхом зобов'язання укладання договорів, в якому ОСОБА_5 просила зобов'язати ЖБК «Медик-2» укласти з нею договори про надання послуг з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 21.07.2005 №630 та про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 20.05.2009 №529, з посиланням на те, що ЖБК «Медик-2». відповідно до законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг, є виконавцем послуг з утримання будинку і прибудинкової території і зобов'язаний укласти зі споживачами житлово-комунальних послуг (мешканцями будинку) договори про надання житлово-комунальних послуг. Проте, цей обов'язок кооперативом було грубо порушено.

ОСОБА_5 зазначала, що укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг захистить її права як споживача таких послуг, а також, вона набуває низку прав на свій захист, зокрема, права пред'явити претензії щодо надання неякісних послуг та неналежного утримання будинку, внутрішньо-будинкових мереж, прибудинкової території, яке має місце з боку ЖБК «Медик-2», права на відшкодування зайво нарахованих платежів за центральне опалення, гаряче водопостачання, надасть можливість контролювати використання її грошових коштів, а також, усуне можливість того, щоб в подальшому, виконавець житлово-комунальних послуг не міг посилатися на виникнення заборгованості в оплаті через небажання споживача (власника квартири) здійснювати оплату всупереч встановленому законодавством обов'язку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2016 року позов Житлово-будівельного кооперативу «Медик-2» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Житлово- будівельного кооперативу «Медик-2» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 6416 (шість тисяч чотириста шістнадцять) грн. 56 коп., судовий збір в сумі 344 (триста сорок чотири) грн. 50 коп., а всього 6761 (шість тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 06 коп., з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Медик-2», 3-і особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача житлово-комунальних послуг шляхом зобов'язання укладання договорів відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В скарзі посилалася на те, що рішення суду прийняте за повної відсутності доказів наявності заборгованості у відповідачів, а також доказів надання послуг позивачем, ґрунтується лише на наявних в матеріалах справи поданих Позивачем розрахунках. Скарга містить посилання на безпідставне не задоволення клопотань про витребування доказів, а також на безпідставну відмову в задоволенні вимог про зобов'язання відповідача укласти договори про надання послуг, та порушення позивачем ОСОБА_8 КМУ від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явилась, про розгляд справи повідомлена.

Просила відкласти розгляд справи через сімейні обставини, разом з тим доказів на підтвердження поважності причини неявки до суду не подала, що унеможливило задоволення її клопотання.

Представник відповідача доводи скарги не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положенням п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю) сторін споживач.

Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що будинок АДРЕСА_1 належить Житлово-будівельному кооперативу «Медик -2» та перебуває на балансі ЖБК «Медик-2».

ЖБК «Медик-2» був створений 30.05.1973, статут ЖБК «Медик-2» зареєстровано Рішенням Шевченківського райвиконкому № 858 від 27.06.1973, перереєстровано новий статут 31 жовтня 2012 року Головним управління житлового забезпечення КМДА (а.с.11- 13).

ЖБК «Медик -2», як балансоутримувач і власник будинку № 21 по вул. Платона Майбороди в м. Києві уклав договори з виконавцями і виробниками послуг для забезпечення власників квартир і мешканців будинку житлово-комунальними послугами в повному обсязі.

З довідки форми №3 ЖБК «Медик -2» від 14.04.2014 № 755 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Разом з нею в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (а.с.10, том 1).

ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 та членом ЖБК «Медик-2» з 23.05.1989 згідно з витягом з рішення №456 Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 23.05.1989, (а.с.158, том 1).

Як стверджувала відповідач ОСОБА_5, вона неодноразово наголошувала керівництву ЖБК «Медик-2» щодо необхідності оформлення відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг шляхом укладення договору, однак не дочекавшись від балансоутримувача ЖБК «Медик-2» відповідної пропозиції вона звернулася до керівництва ЖБК «Медик-2» з листом від 04.12.2012 щодо укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг.

15.12.2012 року від голови правління ЖБК «Медик-2» вона отримала відповідь №70 від 15.12.2012 з повідомленням про те, що відповідно до вимог ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЖБК «Медик-2» не зобов'язаний укладати договори з власниками квартир, оскільки не є виробником послуг (а.с. 172-174, том 1).

ЖБК «Медик-2» було вчинено дії на користь ОСОБА_5, надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання ОСОБА_5 таких послуг.

Судом встановлено, що ЖБК «Медик-2» виконує свої зобов'язання належним чином, оскільки суду не надано відповідних доказів на спростування останнього.

Судом встановлено, що на виконання зазначених вимог законодавства України, 14.02.2012 ЖБК «Медик-2» було проведено громадські слухання щодо встановлення тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 оформлений протоколом № 1 від 17.02.2012 за участю представника УЖКГ ШРДА. КП «ГІОЦ» КМДА провів розрахунки тарифу на утримання будинку. Пакет документів на затвердження тарифів на утримання будинку сформовано. Тарифи були розраховані для обслуговування будинку, що належить ЖБК «Медик-2», на підставі договорів та наданих кооперативом документів спеціалістами КП «ГІОЦ» КМДА і введені після погодження з відділом пільг і субсидій, які на момент реорганізації Головного управління цінової політики погоджували тарифи на утримання будинків, що належать ЖБК та ОСББ.

Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2012, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.12.2012 ОСОБА_9 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ЖБК «Медик-2» здійснити перерахунок розміру комунальних платежів за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2012 року. Зокрема як встановлено вказаним судовим рішенням, кооперативу надано право вирішувати в межах компетенції, визначеної законом, щодо визначення, перерахунку тарифів послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в свою чергу спеціальний орган Київської міської ради (КМДА) фактично затверджує зазначені тарифи.

Згідно з остаточним розрахунком заборгованості за надані житло-комунальні послуги ЖБК «Медик-2», заборгованість відповідачів, за період з січня 2009 року по вересень 2014 року, складає 26951,69 грн., з яких: 19334,37 грн. - сума основного боргу; 2191,82 грн. - 3 % річних; 5425,50 грн. - інфляційні нарахування. З кожного з відповідачів в рівних долях заборгованість становить: 4833,59 грн. - основний борг; 547,963 грн. - 3 % річних та 1035,01 грн. - інфляційні нарахування (а.с.54-57, том 2).

Суд вважав також за можливе поновити строк позовної давності щодо позовних вимог у період з 01.01.2009 по 31.03.2011, виходячи з того, що мешканці будинку оскаржували законність тарифів, а тому кооператив вважав правомірним дочекатись судових рішень з приводу розміру тарифів, крім того суд врахував, що позивач звертався з заявою про видачу судового наказу, який був скасований, через наявність спору про право.

Вищенаведені обставини справи , які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність у відповідачів заборгованості та необґрунтованість зустрічного позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності доказів про наявність заборгованості колегія суддів не приймає, так як відповідачами не надано суду квитанцій, які б спростовували не сплату відповідачами комунальних платежів за визначеними тарифами.

Доводи скарги з приводу не задоволення судом клопотань відповідачів про витребування доказів, колегія суддів не приймає, оскільки всі докази залучались з метою довести неправомірність визначених до сплати тарифів на житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, суд вірно виходив з того, що питання правомірності визначення розміру тарифів та дотримання позивачем ОСОБА_8 КМУ від 01 червня 2011 року № 869 вже було предметом судового розгляду і рішенням суду на яке послався суддя, встановлено, що порушень Закону при формуванні тарифів по будинку в якому проживає відповідач не встановлено.

При цьому суд вірно керувався положеннями ч.3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті само особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Посилання на безпідставність не задоволення зустрічного позову, також не відповідають вимогам Закону. Так, позивач просила суд, зобов'язати відповідача укласти з нею в тому числі і договори на надання послуг з електричного та водопостачання.

При цьому, відповідно до діючого законодавства позивач за зустрічним позовом має право укласти вказані договори з організаціями, які безпосередньо надають ці послуги.

З приводу недоведеності факту надання позивачем послуг з утримання будинку, то ці доводи спростовуються змістом зустрічної позовної заяви, з якої чітко вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує, що такі послуги їй надаються, і просить у письмовій формі укласти з нею договір.

Суд вірно виходив з того, що договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, між сторонами по справі є укладеним. Так, як позивач по справі надає такі послуги, а відповідачі їх частково оплачують, проте через спір з приводу формування тарифів утворюється заборгованість.

Доводи відповідача, що через відсутність письмового договору, вона позбавлена можливості захищати свої інтереси, щодо якості надання таких послуг є безпідставні.

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду відповідачами по справі не були надані належні та допустимі докази надання позивачем послуг не в повному обсязі, чи не якісних послуг, а тому суд правомірно виходив з розрахунків зроблених позивачем на підставі тарифів, законність яких вже була предметом судового розгляду.

Суд також враховує, що апеляційна скарга не містить конкретних доводів, щодо неправильності розрахунків зроблених позивачем, які б могли б бути перевірені апеляційним судом.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: