Справа №628/1824/16-ц
Провадження №2/628/812/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Скородєлової В.В.

за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп'янську, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та виселення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності житловим будинком, який розташований за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, буд. 34, шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з неможливістю спільного проживання без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, буд. 34, що підтверджує договором купівлі-продажу серії ВМО №509884 від 16.11.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №1-5255.

У даному житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, розташованому за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, буд. 34 зареєстрований позивач та його батько ОСОБА_4. Крім того, у вищевказаному будинку без реєстрації проживає відповідач ОСОБА_2.

Протягом останніх девяти років позивач та відповідач проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу.

04 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб за ініціативою відповідача. На даний час позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу до відповідача, яка зареєстрована 21.04.2016 року, справа №628/1538/16-ц, суддя Сєлютіна Н.М..

Позивач вказує, що останні два роки між ним та відповідачем склались неприязні стосунки, відповідач створює неможливі умови для проживання, так як систематично порушує правила співжиття, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідач створює для власника житлового будинку неможливі умови для сумісного проживання, вона неодноразово погрожувала фізичною розправою позивачу, створювала умови, які унеможливлювали проживання разом з нею, за комунальні послуги не сплачує, не бере участь і у витратах на ремонт будинку та утримання прибудинкової території.

ОСОБА_2 неодноразово погрожувала позивачу, навмисно створює умови, які унеможливлюють проживання разом з нею, а саме: постійно зловживає спиртними напоями, користується їхнім майном та споживає їхні продукти харчування, псує речі, що знаходяться в будинку, чим спричиняє ОСОБА_1 матеріальні збитки, постійно ображає його, кричить образливими словами, принижує на очах численних свідків, провокує сварки, внаслідок чого він або сусіди вимушені викликати правоохоронні органи. Жодні неодноразові вмовляння сусідів припинити перешкоди до житлового будинку та припинити погрози не допомогли.

16 квітня 2016 року сусідка позивача ОСОБА_5 звернулася до Куп'янського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у зв'язку з тим, що 13 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 за місцем проживання, під час сімейної сварки спричинила тілесні ушкодження її сусіду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

13 квітня 2016 року прийнята та 14 квітня 2016 року заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №0001008. Розпочато досудове розслідування, що підтверджує довідкою про прийняття і реєстрацію заяви від 19.04.2016 р..

По даному факту з відповідачем проведено профілактичну бесіду стосовно неправомірних дій з її боку та слідство триває.

Неодноразові звернення до правоохоронних органів за допомогою бесіди дільничного з відповідачем не призвели до вирішення проблеми.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, які просив суд задовольнити.

Відповідач та її представник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач проживала з позивачем в спірному житловому будинку біля 10 років та після припинення шлюбних відносин продовжує проживати в зазначеному будинку, де і проживає до теперішнього часу. Вона ніяким чином не перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав, не порушує правил співжиття, у зв'язку з чим, на їх думку, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є батьком позивача, відповідачка є його невісткою, яка на даний час проживає в спірному будинку, як і він, а його син мешкає з іншою жінкою. Будинок був придбаний на спільні кошти позивача та відповідача. Він не бачив порушень проживання з боку ОСОБА_2. Конфлікт, який виник між його сином та невісткою повязаний з тим, що син пішов до іншої жінки та вони повинні самостійно розібратися.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, з 2005-2006 р. знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які придбали хату по сусідству. Вони 10 років жили разом в цій хаті. У них були нормальні сімейні стосунки. Саша пішов до молодої жінки, яка зі своєю родиною знаходяться на квартирі та у звязку з чим Саша вирішив позбавити ОСОБА_2 житла.

З'ясувавши позиції позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.11.2009 року серії ВМО №509884, посвідченого державним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №1-5255, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, буд. 34. (а.с. 8, 9, 10)

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18.08.2016 року, ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.10.2016 року та ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2016 року про виправлення описок в рішенні суду (а.с. 95, 96) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (до шлюбу Костенко) ОСОБА_8, розірвано, що 04.03.2016 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 30.

Як вбачається з довідки про прийняття і реєстрацію заяви від 19.04.2016 року, до чергової частини Купянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від гр-ки ОСОБА_5, мешкає: Харківська область, Купянський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, 25, надійшло повідомлення про те, що 13.04.2016, близько 13.30 год. її сусіду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, 31, його співмешканка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, нанесла один удар лопатою в області лівої ноги, чим спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження. 31 квітня 2016 року прийнята та 14 квітня 2016 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №0001008. Розпочато досудове розслідування. (а.с. 12)

Вироком Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2016 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень. (а.с. 93)

У ході розгляду справи судом було встановлено, що в спірному будинку за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосинове, вул. Лісна, буд. 34, ОСОБА_2 проживала як член сімї власника житлового будинку ОСОБА_1 та продовжує в ньому проживати.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Позивачем суду не надано жодного доказу того, що відповідач, яка набула право користування вказаним будинком відповідно до закону, порушує права позивача як власника цього майна, що вона якимсь чином перешкоджає позивачу користуватися своїм майном.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5, нікуди не виїжджала, замки до будівлі не міняла, перепон у користуванні будинком позивачу не чинила, він добровільно покинув вказаний будинок і проживає за іншою адресою, ніяких претензій до відповідача не заявляв.

Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" (із змінами та доповненнями) при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців, трудових колективів, іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Тобто, необхідною підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення є її винна антигромадська поведінка, яка носила систематичний, тобто неодноразовий характер, що робить неможливим спільне з нею проживання, і якщо заходи запобігання такій поведінці і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У даному випадку позивачем суду також не надані докази відсутності відповідача ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, відсутні докази систематичності порушення відповідачем правил співжиття, до адміністративної відповідальності вона не притягувалася, відсутні докази того, що до неї були застосовані заходи попередження або громадського впливу, що їй запропоновано змінити свою поведінку, та такі заходи виявилися безрезультатними і вона продовжувала порушувати правила співжиття. Проживання позивача з іншою жінкою не є підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Навпроти, позивач виїхав зі свого будинку добровільно, він не скаржився на поведінку відповідача та неможливість проживання з нею в одному будинку, систематично до органів поліції не звертався, інших будь-яких заходів впливу до відповідача не застосовувалося.

Крім того, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Але наявність будь-яких перешкод у здійсненні права позивача як власника з боку відповідача не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

В силу ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що обставини, які на думку позивача обґрунтовують позовні вимоги, не були встановлені та доведені позивачем в ході судового розгляду, не встановлено підстав для усунення йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності житловим будинком, шляхом виселення ОСОБА_2, у звязку з неможливістю спільного проживання без надання іншого житлового приміщення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 11, 57, 60,61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 386, 387, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72,116 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.12.2016 року.

Суддя: В.В. Скородєлова