Справа № 465/4092/16 Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/6255/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Берези В.І., Бойко С.М.,

секретар - Брикайло М.В.,

за участі представника апелянта - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПП «ТДВ - АВТОПРОМ» про стягнення грошових коштів за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся з позовом в суд до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПП «ТДВ - АВТОПРОМ» про стягнення грошових коштів за договором позики. Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 5 500 000 грн. 00 коп. боргу.

Одночасно, 07 липня 2016 року позивач ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив суд, з метою забезпечення позову накласти арешт в межах суми позову на належне відповідачу ПП «ТДТ - Автопром» майно, в тому числі на нежитлові приміщення загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39, а саме: приміщення літ. 58-2 магазин площею 84,3 кв.м., приміщення літ. 58-3 туалет площею 2,2 кв.м.; заборонити Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь - які реєстраційні дії, наслідком яких є зміна власника нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39, а саме: приміщення літ. 58-2 магазин площею 84,3 кв.м., приміщення літ. 58-3 туалет площею 2,2 кв.м.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Вирішено:

-з метою забезпечення позову накласти арешт в межах суми позову на належне ПП «ТДТ - Автопром» майно, в тому числі на нежитлові приміщення загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39, а саме: приміщення літ. 58-2 магазин площею 84,3 кв.м., приміщення літ. 58-3 туалет площею 2,2 кв.м.;

-заборонити Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь - які реєстраційні дії, наслідком яких є зміна власника нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39, а саме: приміщення літ. 58-2 магазин площею 84,3 кв.м., приміщення літ. 58-3 туалет площею 2,2 кв.м.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, а тому така підлягає скасуванню. Покликається на приписи ст. ст. 151, 153 ЦПК України.

Зазначає, що власником приміщення на яке накладено арешт, відповідно до Договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, що продане на аукціоні від 19 липня 2016 року, є ОСОБА_4 За Договором купівлі - продажу, ПАТ «Банк Форум» продало, а ОСОБА_4 купила нежитлове приміщення, загальною площею 86, 5 кв.м., що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39 та сплатила за нього в повному обсязі грошову суму за ціною, встановленою за результатами торгів на аукціоні, який відбувся 14 червня 2016 року у формі електронних торгів, в порядку та в строки встановлені цим Договором. Зазначене приміщення належало ПАТ «Банк Форум» на підставі свідоцтва від 25 грудня 2014 року. На момент укладення Договору купівлі - продажу та реєстрації права власності, арешту на зазначене майно не існувало.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що накладаючи арешт на нежитлові приміщення, суд першої інстанції не перевірив належність майна відповідачу, обмежився лише наданим витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 травня 2012 року та не намагався запобігти порушенню у зв»язку із вжиттям таких заходів, прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками судового процесу.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39, а саме: приміщення літ. 58-2 магазин площею 84,3 кв.м., приміщення літ. 58-3 туалет площею 2,2 кв.м.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що до Франківського районного суду м. Львова звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПП «ТДВ - АВТОПРОМ» про стягнення грошових коштів за договором позики, у якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 5 500 000 грн. 00 коп. боргу.

Одночасно, 07 липня 2016 року позивач ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив суд, з метою забезпечення позову накласти арешт в межах суми позову на належне відповідачу ПП «ТДТ - Автопром» майно, в тому числі на нежитлові приміщення загальною площею 86,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року заяву задоволено та накладено арешт на нежитлові приміщення.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову, суддя виходив з того, що гарантуванням повернення позики було нерухоме майно відповідача ПП «ТДТ - Автопром», а також те, що відповідачі допустили порушення строку повернення грошових коштів, згідно договору позики, для уникнення настання ризиків та обставин, при наявності яких належне виконання рішення суду буде утрудненим, а відтак, слід задовольнити заяву про забезпечення позову та вжити відповідних заходів забезпечення позову.

Однак, колегія суддів з такими висновками судді погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. Частина третя вказаної статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як розяснюється в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкодити господарській діяльності юридичної особи особи, фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_5 до заяви про забезпечення позову долучено копію ОСОБА_3 з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34019433, який датований 04 травня 2012 року, з якого вбачається, що нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39 на праві власності належить відповідачу по справі ПП «ТДТ - Автопром» ( а.с. 9).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до копії ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, датованого 25 грудня 2014 року, нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39 на праві власності належало ПАТ «Банк Форум», який, в свою чергу відчужив таке апелянту ОСОБА_4 ( а.с.91).

Суддя, задовольняючи заяву про забезпечення позову, всупереч приписам п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за відсутності належно засвідченої копії ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на дату звернення до суду, не перевірив приналежність майна відповідачу на момент постановлення ухвали, та не скористався своїм правом вимоги до позивача забезпечити його позовні вимоги заставою, достатньою для того, що запобігти зловживанню забезпеченням позову, як це передбачено ч. 4 ст. 153 ЦПК України, і прийшов до передчасного висновку про задоволення заяви та необхідності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 39 та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу зазначених житлових приміщень.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, якщо вона була вирішна судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 2, 312 ч.1 п.3, 313, 314 , 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_8