САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3652/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Портної К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі -

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення суду від 20.09.2010 року з нього стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку. За розпорядженням державного виконавця з його заробітної плати відраховувались аліменти в частці встановленої рішенням суду. 14.12.2015 року він звільнився із займаної посади у звязку з конфліктною ситуацією на роботі. Після звільнення він заробляє на життя раптовими підробітками, що не носять регулярного характеру, не дивлячись на складнощі він продовжує сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. на місяць. Однак державний виконавець нараховує для сплати в рахунок аліментів суму у розмірі 1164 грн., що є для нього непомірною. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2010 року до 500 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття, починаючи з набранням рішення суду законної сили, щомісячно.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити на підставі обставин, викладених у позові. Позивач пояснив, що наразі не в змозі сплачувати встановлену державним виконавцем суму та якщо буде стабільно заробляти буде сплачувати її і повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що позивач не одружений інших дітей на утриманні не має, є здоровою людиною, може працювати та сплачувати встановлені судовим рішенням аліменти.

Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із відповідачем ОСОБА_2, перебуває на її утримані, що підтверджено в судовому засіданні сторонами та доказуванню не підлягає.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2010 року із позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно (а.с. 4).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеної державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за №1069, станом на 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8959, 22 грн. (а.с. 38).

Відповідно до довідки про доходи відповідача її заробітна плата за останні шість місяців складає 18943,21 грн. (а.с. 25).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч.1 ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За своїм юридичним змістом положення ст.192 СК України не носять імперативного припису, а є нормами диспозитивними, тобто дають суду право, а не обовязок на зменшення розміру стягуваних аліментів. Право на зменшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що йому складно утримувати одну дитину, оскільки він втратив роботу, при цьому всіх цілеспрямованих заходів щодо її пошуку не здійснює, зокрема, як пояснив сам позивач в судовому засіданні, до державної служби зайнятості він не звертався, оскільки вважає це приниженням, що дає суду підстави зробити висновок про небажання позивача в повному обсязі нести обовязок щодо утримання його єдиної дитини.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач є фізично здоровою та працездатною людиною, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, у звязку з чим суд не знаходить підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів.

За таких обставин, суд не вбачає обєктивних підстав для задоволення позовних вимог позивача і доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 182, 192 СК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев