ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю представника ГПУ - Безкоровайного Б.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання спадщини відумерлою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла жителька с. Кумарі ОСОБА_9, якій на праві власності належала земельна ділянка площею 5,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Посилаючись на те, що протягом встановленого законом строку з часу відкриття спадщини ніхто зі спадкоємців не звернувся з заявою про прийняття спадщини, заявник просив визнати спадщину, яка складається із зазначеної земельної ділянки, відумерлою та передати її у власність територіальної громади Кумарівської сільської ради.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року, визнано відумерлою спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_9, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у вигляді земельної ділянки площею 5,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2005 року, виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації № 231-р від 06 серпня 2004 року належала ОСОБА_9

Передано у власність територіальної громади Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області земельну ділянку площею 5,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що належала ОСОБА_9 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2005 року, виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації № 231-р від 06 серпня 2004 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи заяву та визнаючи спадщину відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_9 протягом тривалого часу (2008-2015 роки) ніхто зі спадкоємців не прийняв спадщину, то така спадщина має бути визнана відумерлою за правилами статті 1277 ЦК України, якою регулюється правовий режим вирішення питання про відумерлість спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду залишаючи без змін рішення місцевого суду виходила з того, що ОСОБА_7 не проживала разом із спадкодавцем на час її смерті, та дій, передбачених статтею 1269 ЦК України щодо прийняття спадщини не вчиняла.

Строки, передбачені статтею 1269 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) сплинули.

Вирішення питання про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини виходить за межі предмету доказування у справах про визнання спадщини відумерлою, який визначено статтею 1277 ЦК України, а тому ці обставини, незалежно від їх доведеності не можуть бути достатньою підставою для скасування судового рішення.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_9 на праві власності належала земельна ділянка площею 5,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

ОСОБА_9 проживала АДРЕСА_1. На день смерті разом з нею ніхто не проживав.

Спадкова справа після смерті не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, положеннями ст. ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 274, 277 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦК України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов'язковою участю заявника та з обов'язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

У разі, якщо є спадкоємці після смерті ОСОБА_9 (заінтересовані особи у справі), то виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з'ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив чи є спадкоємці після померлої ОСОБА_9 чи особи, які вчинили будь-які дії для прийняття спадщини, вирішив питання без залучення ОСОБА_7, яка є сестрою померлої та звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та дійшов передчасного висновку про необґрунтованість вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак