Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з указаним вище позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній була відкрита кредитна лінія на суму 267 тис. грн зі сплатою 19,9 % та терміном повернення до 28 березня 2015 року.

На забезпечення виконання умов договору 28 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки №28/03/2008/99/01 та №28/03/2008/99/02.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 21 травня 2005 року утворилася заборгованість у розмірі 472 590 грн 36 коп., із яких: 263 881 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом, 107 277 грн 02 коп. - заборгованість за відсотками, 74 024 грн 38 коп. - заборгованість із пені за прострочення сплати кредиту, 27 410 грн 09 коп. - заборгованість із пені за прострочення сплати відсотків.

Рішенням Волинського міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року в розмірі 490 786 грн 63 коп., із яких: 263 881 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена), 107 277 грн 02 коп. - заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена), 74 024 грн 38 коп. - заборгованість з пені за прострочення сплати кредиту, 27 410 грн 09 коп. - заборгованість з пені за прострочення сплати відсотків.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 430 085 грн 14 коп. заборгованості за кредитним договором, із яких: 234 056 грн 87 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 104 509 грн 67 коп. - заборгованість за відсотками; 68 492 грн 63 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 27 178, 97 грн - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» 42 505 грн 22 грн заборгованості за кредитним договором, із яких: 33 375 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 767 грн 35 коп. - заборгованість зі сплати відсотків, 6 131 грн 75 коп. - пеня за прострочення тіла кредиту, 231 грн - пеня за прострочення сплати відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» 42 505 грн 22 грн заборгованості за кредитним договором із яких: 33 375 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 767 грн 35 коп. - заборгованість зі сплати відсотків, 6 131 грн 75 коп. - пеня за прострочення тіла кредиту, 231 грн - пеня за прострочення сплати відсотків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У касаційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_6 просить змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення неустойки, зменшивши її розмір.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що згідно з договором кредитної лінії від 28.03.2008 року та додаткової угоди №1 до даного договору від 28 березня 2008 року ОСОБА_3 надано кредит в сумі 267 тис. грн із терміном повернення до 28 березня 2015 року.

Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору та п. 3 додаткової угоди № 1 процентна ставка за користування траншем встановлюється з розрахунку 19,9 % річних по терміновому кредиту і 39,8 % річних - по простроченому кредиту.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 укладені відповідно договори поруки від 28 березня 2008 року № 28/03/2008/99/01 та від 28 березня 2008 року № 28/03/2008/99/02.

Пунктом 1.1 договорів поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з договору кредитної лінії від 28 березня 2008 року, в тому числі: повернути до 28 березня 2015 року кредит в сумі 267 тис. грн, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 19,9 % річних, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Відповідно до п. 1.2 вказаних договорів поруки поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник, що означає нічим не обумовлена право і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 кредитного договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 21 травня 2015 року виникла заборгованість перед банком в розмірі 490 786 грн 63 коп., із яких: 263 881 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена), 107 277 грн 02 коп. - заборгованість зі сплати відсотків (у тому числі прострочена), 74 024 грн 38 грн - заборгованість із пені за прострочення сплати кредиту, 27 410 грн 09 коп. - заборгованість із пені за прострочення сплати відсотків.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що строк пред'явлення вимоги до поручителя слід визначати за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зважаючи на те, що кредитним договором визначена квартальна періодичність виконання позичальником основного зобов'язання, тому вимоги банку до поручителів щодо зобов'язань позичальника мали б пред'являтись в межах шестимісячного строку. Оскільки банком заявлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості станом на 21 травня 2015 року, суд дійшов висновку про те, що поручителі в даному випадку несуть відповідальність саме в межах строку від 20 грудня 2014 року до 21 травня 2015 року.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договорів поруки вбачається, що строк їх припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути недотримання кредитором строку звернення до суду з вимогами до поручителя.

Відповідно до пункту 24 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи, зокрема договорів поруки, що укладені з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вбачається, що відповідно п.5.3 порука діє до належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, або до виконання цих зобов'язань поручителем.

Суд апеляційної інстанції, пославшись норму ст. 251 ЦК України, на зазначене уваги не звернув і фактично сам обмежив дію укладених з банком договорів поруки, не навівши ні підстав, ні мотивів для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Проте рішення апеляційного суду не містить висновків щодо обґрунтованості, правильності розрахунку заборгованості, висновок суду щодо стягнення заборгованості з позичальника взагалі відрізняється від сум, які зазначені в описовій частині рішення. Зокрема, суд не обґрунтував свої висновки з приводу того, чому зменшується стягнення заборгованості сумарно з ОСОБА_3 із заявленої в позові та описаної на початку рішення до 430 085 грн 14 коп., чому збільшено стягнення за тілом кредиту до 2 340 506 грн 87 коп., зменшено заборгованість за відсотками до 104 509 грн 67 коп., зменшена пеня за прострочення за сплату кредиту до 68 492 грн 63 коп. та зменшена пеня за прострочення сплати відсотків до 27 178 грн 97 коп.

На порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик