Справа №463/3831/15-ц
Провадження №2/463/287/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

при секретарях Мединській Л.С., Заверухи О.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовними вимогами до відповідачів, розмір яких неодноразово змінював в ході судового розгляду, останньою редакцією від 04.02.2016 року розмір позовних вимог зменшив, просить стягнути з ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» 23283 грн. 89 коп. матеріальних збитків, спричинених пошкодженням належного йому транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційні нарахування у розмірі 863 грн. 93 коп. та три відсотки річних у розмірі 535 грн. 05 коп. Крім цього, просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2014 року на вул.Липинського,50 в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі декількох автомобілів, в ході якої його автомобілю марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, було заподіяно значних технічних пошкоджень. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою суду від 07.10.2014 року було визнано ОСОБА_4

Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від 27.04.2014 року № АС/9778225, тому він звернувся 11.11.2014 року до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. 13.05.2015 року страховиком йому було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 14076,30 грн., а згодом 10679,99 грн., однак дана сума не покриває розмір заподіяних збитків, так як відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження, проведеного за його замовленням, автомобіль є таким, що знищений, а відтак в силу ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він має право на виплату страхового відшкодування у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 47740 грн. 18 коп., а також витрати на евакуацію транспортного засобу, що ним понесені в сумі 300 грн. А тому з врахуванням виплачених сум просить стягнути неправомірно недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 23283,89 грн.

Крім цього, вказав, що відповідач маючи згідно вимог Закону перед ним грошове зобовязання по виплаті страхового відшкодування, таке протягом тривалого часу безпідставно не виконує, а відтак він має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій пені, а також в силу вимог ст.625 ЦК України три відсотки річних та інфляційних нарахувань. Згідно останніх поданих уточнень позову такі просить стягнути за період безпідставного невиконання зобовязання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року в зазначених сумах згідно представлених ним розрахунків.

Крім цього, просить задоволити позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та знищення транспортного засобу він поніс сильні душевні страждання з цього приводу, внаслідок чого він втратив здоровий сон та душевний спокій. Крім цього, він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом та оперативно вирішувати власні справи, що спричинило вимушені витрати на оплату таксі, перевезень багажу тощо. Також внаслідок вимушеності залучення додаткових витрат на усунення заподіяної шкоди, він був позбавлений запланованого літнього відпочинку. Усі ці обставини спричинили у нього нервові зриви та затяжний депресивний стан, внаслідок чого був змушений звертатися по лікарську допомогу. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в сумі 1000 грн. А тому просить позов задоволити в цілому.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав, додатково вказав, що відповідач в порушення вимог Закону у 10-ий денний термін не забезпечив проведення огляду автомобіля та встановлення вартості збитків, тому у позивача виникло право на проведення оцінки заподіяних йому збитків шляхом самостійного залучення експерта для визначення вартості заподіяної шкоди. А з врахуванням того, що представлений ними висновок експертного дослідження є належним доказом, а складений звіт про оцінку на замовлення відповідача проводилася без огляду автомобіля та його дослідження, відтак розмір страхового відшкодування підлягає визначенню саме з представленого ним висновку, яким встановлено факт повного знищення транспортного засобу. Просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що дійсно внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було заподіяно матеріальну шкоду внаслідок зіткнення із ним іншого автомобіля під керуванням винного водія ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від 27.04.2014 року № АС/9778225. А тому, не оспорюючи право позивача на виплату йому страхового відшкодування, одночасно позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що таке позивач отримав в повному розмірі на підставі належним чином проведеної оцінки шкоди двома платежами 13.05.2015 року у розмірі 14147,04 грн. та 31.08.2015 року у розмірі 9431,36 грн. Крім цього зазначила, що позивач в порушення покладеного на нього обовязку заяву про виплату страхового відшкодування подав з пропущенням 30-и денного строку, у звязку із чим у визначеному Законом порядку ними було в односторонньому порядку продовжено строк виплати страхового відшкодування на 97 днів і такий настав 09.06.2015 року. З врахуванням того, що друга сума позивачу була виплачена з порушенням строку для здійснення страхового відшкодування на 84 дні, тому, додатково 01.09.2015 року позивачу було виплачено пеню в сумі 1302 грн. 30 коп.

Крім цього, вважає, що представлений позивачем висновок експертного дослідження не може братися до уваги, оскільки в порушення вимог ОСОБА_1 товарознавчої експертизи при встановленні факту знищення автомобіля ним визначено ринкову вартість транспортного засобу після ДТП, а не вартість його ліквідних залишків. Оскільки їхня оцінка проведена належним чином, та відображає вартість реальних збитків, які підлягають відшкодуванню позивачу, і такі збитки у виді страхового відшкодування йому були виплачені, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Також вважає, що підстав для покладення на них відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України немає, оскільки відповідальність у виді трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань може покладатися за порушення виконання грошового зобовязання, що випливає з договору, і не може застосовуватися до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому розгляд справи проведено без його участі на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.07.2014 року на вул.Липинського,50 в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі декількох автомобілів, в тому числі і автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.28) та автомобіля марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в ході якого автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень.

Згідно з постановою Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року (а.с.8), винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_4

При цьому, судом безспірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АС/9778225 від 26.04.2014 року (а.с.70), в тому числі у виді виплати страхового відшкодування в межах страхової суми 50 тис. грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого при нульовій франшизі.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом, після настання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 28.07.2014 року подав у ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення про настання страхового випадку (а.с.71-72). В подальшому, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до Страховика із заявою від 24.11.2014 року (а.с.73) про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 23.07.2014 року.

Позивач вважає, що набув право на виплату страхового відшкодування заподіяної його майну шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як такої, що пов'язана з фізичним знищенням транспортного засобу.

В розумінні п.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховому відшкодуванню підлягає шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У відповідності ст.30 Закону України Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Представленим стороною позивача висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 11.08.2014 року № 4738 (а.с.9-27) встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, без врахування пошкоджень, отриманих під час ДТП (станом до ДТП), становила 55820,07 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, становила 115956,31 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого під час ДТП в пошкодженому стані, становить 8079,89 грн.

Отже з наведеного висновку експертного дослідження вбачається, що внаслідок страхового випадку, що мав місце 23.07.2014 року, відбулося фізичне знищення майна позивача - автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1. Оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу суттєво перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, у звязку із чим положеннями закону вважається, що його ремонт є економічно необґрунтованим, і як наслідок цього, позивачу підлягає виплата страхового відшкодування шкоди внаслідок фізичного знищення майна, що собою являє різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки із представленого висновку експертного дослідження вбачається, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 47740,18 грн., а згідно квитанції (а.с.28) вартість витрат позивача на евакуацію транспортного засобу становить 300 грн., тому позивач обґрунтовано вважає, що внаслідок настання страхового випадку він набув право на виплату йому відповідачем страхового відшкодування у розмірі 48040 грн. 18 коп.

У своїх запереченнях відповідач визнав факт про те, що внаслідок страхового випадку майно позивача автомобіль був фізично знищений, внаслідок чого позивач набув право на отримання страхового відшкодування в порядку ст.30 Закону. Одночасно, він заперечив розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, посилаючись на неправильність розрахунків проведених експертом у відповідності до ОСОБА_1 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки на його думку експертом безпідставно визначено ринкову вартість автомобіля після ДТП, в той час, як слід було визначити вартість утилізації знищеного транспортного засобу. Одночасно вважає, що таке відшкодування повинно проводитися на підставі складеної ними оцінки, яка представлена в ході судового розгляду (а.с.74).

Даючи правову оцінку обґрунтуванням позиції кожної із сторін, суд виходить з такого.

З аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обовязок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

При цьому, п.34.3 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди у випадку невиконання страховиком свого обовязку передбаченого п.34.2 Закону. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Однак, як встановлено в судовому засіданні заява про здійснення страхового відшкодування позивача була вручена відповідачу 03.12.2014 року, і протягом 10-и робочих днів, в термін до 17.12.2014 року, відповідачем жодних дій для виконання покладеного на нього Законом обовязку щодо забезпечення оцінки пошкодженого майна вчинено не було.

А відтак, суд приходить до переконання про наявність у позивача підстав для самостійного залучення експерта для визначення розміру заподіяної шкоди, що підлягає страховому відшкодуванню.

Одночасно суд враховує, що в судове засідання відповідачем представлено розрахунок розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу без дати складання такого (а.с.74), відповідно до якого визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 23578 грн. 40 коп., як різницю між ринковою вартістю транспортного засобу (55820,07 грн.) та вартістю ліквідних залишків у розмірі (32241,67 грн.).

Вирішуючи питання щодо належності та допустимості зазначених доказів суд виходить з наступного.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України

Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належним доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт автотоварознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності.

Аналізуючи представлений висновок експертного автотоварознавчого дослідження суд враховує, що оцінка за цим висновком проводилася у відповідності до ОСОБА_1 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395), експертом ОСОБА_6, який має кваліфікацію субєкта оціночної діяльності (а.с.27), провів детальний огляд пошкодженого транспортного засобу, коректно оцінив вартість деталей та ремонтних робіт станом на день проведення огляду, що відбувся через не тривалий період часу після дорожньо-транспортної пригоди, врахувавши та описавши у дослідженні підстави застосування як значення фізичного зносу, так і інших коефіцієнтів, які використовуються при проведенні відновлювального ремонту, тому оцінена ним шкода була розрахована у порядку, встановленому законодавством.

В той же час представлений відповідачем розрахунок не містить жодних даних про те, що особа, яка здійснювала оцінку заподіяної шкоди майну позивача, володіє необхідними знаннями та повноваженнями субєкта оцінювальної діяльності, складена у відповідності з чинними положеннями законодавства про оціночну діяльність та проведення технічної експертизи, не містить дати складання такого розрахунку, здійснено розрахунок страхового відшкодування у спосіб не передбачений ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Більш того, як вказав в судовому засіданні представник відповідача, особою, що здійснювала розрахунок за замовленням відповідача, пошкоджений автомобіль не оглядався, в якості вихідних даних використані дані взяті із висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11.08.2014 року № 4738, проведеного на замовлення позивача.

За таких обставин суд приходить до переконання про те, що представлений відповідачем розрахунок страхового відшкодування не може бути взятий до уваги судом як належний доказ визначення страхового відшкодування, і розмір такого підлягає визначенню саме з представленого судом висновку про експертне дослідження від 11.08.2014 року № 4738.

Крім цього, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що експертом у висновку здійснено неправильні розрахунки у відповідності до ОСОБА_1 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, оскільки у відповідності до положень ч.2 ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативно-правовим актом для вказаних правовідносин, розмір страхового відшкодування визначається саме з різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, і підстав для розрахунку в даному випадку вартості утилізації транспортного засобу у експерта не було.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, оскільки відповідач в інший спосіб доводи позивача не спростував, та не представив належних доказів оціненої шкоди майну позивача, суд вважає правильним визначення розміру страхового відшкодування, що підлягало виплаті позивачу, саме виходячи із експертного висновку експерта ОСОБА_6, згідно якого різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 47740,18 грн. При цьому, розмір такого страхового відшкодування підлягав збільшенню на понесені позивачем витрати на евакуацію транспортного засобу з місця пригоди у розмірі 300 грн., які належним чином документально підтверджені в судовому засіданні представленою позивачем квитанцією (а.с.28). В загальному позивач мав право на виплату відповідачем страхового відшкодування на загальну суму 48040 грн. 18 коп.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем, згідно платіжного доручення від 13.05.2015 року (а.с.78), виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 14147 грн. 04 коп., а згідно іншого платіжного доручення від 31.08.2015 року у розмірі 9431 грн. 36 коп. Іншу суму у розмірі 1302 грн. 30 коп., сплачених позивачу на підставі квитанції від 01.09.2015 року суд до уваги не приймає, оскільки такі були сплачені Страховиком позивачу у виді пені за прострочення сплати страхового відшкодування в сумі 9431 грн. 36 коп.

За таких обставин на момент постановлення рішення у справі, у позивача наявне право на стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 24461 грн. 78 коп. Однак, враховуючи принцип диспозитивності, передбачений ст.10 ЦПК України, суд не маючи права виходити за межі заявлених позовних вимог, з врахуванням поданих позивачем уточнень позовних вимог приходить до висновку про те, що на користь позивача з відповідача ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» слід стягнути страхове відшкодування саме у заявленому розмірі 23283 грн. 89 коп.

Крім цього, оскільки в судовому засіданні сторони визнали, що строк виконання грошового зобовязання відповідача перед позивачем по сплаті страхового відшкодування настав 09.06.2015 року, і судом встановлено, що по даний час страхове відшкодування у розмірі 23283 грн. 89 коп. позивачу не сплачено, а відтак, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також в порядку ст.625 ЦК України три відсотки річних та інфляційних нарахувань.

Оскільки за заявлений період з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року розмір пені становив 7756,91 грн., трьох відсотків річних 461,03 грн., інфляційних нарахувань 745,08 грн., а відтак в цій частині позовні вимоги слід задоволити частково. При цьому судом не беруться до уваги розрахунки позивача, оскільки такі проведені неточно, з врахуванням неправильних вихідних даних щодо розміру простроченого грошового зобовязання.

Одночасно суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що на дані правовідносини не поширюються правила ст.625 ЦК України, оскільки вказані правовідносини не є деліктними, а грошове зобовязання про сплату страхового відшкодування у відповідача перед позивачем виникло із договору страхування укладеного із володільцем забезпеченого транспортного засобу, строки такого виконання грошового зобовязання чітко встановлені нормами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак у випадку порушення строків виконання грошового зобовязання відповідач повинен нести майнову відповідальність передбачену ст.625 ЦК України протягом усього строку такого прострочення.

Крім цього, суд вважає підставними вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає, що пошкодження автомобіля позивача транспортним засобом під час керування ним відповідачем, внаслідок чого позивач позбавлений можливості ним користуватися, безперечно призвело до порушення звичного способу життя позивача, для організації якого останній був змушений докладати додаткові зусилля, а також затрачати час для відновлення попереднього стану.

Крім цього, позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та знищення транспортного засобу він поніс сильні душевні страждання з цього приводу, внаслідок чого він втратив здоровий сон та душевний спокій, був вимушений залучати додаткові витрати на усунення заподіяної шкоди, через що був позбавлений запланованого літнього відпочинку. Усі ці обставини спричинили у нього нервові зриви та затяжний депресивний стан, внаслідок чого був змушений звертатися по лікарську допомогу.

З врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що з ОСОБА_4, слід стягнути в якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1000 грн., оскільки такий розмір є розумною справедливою компенсацією душевних страждань позивача, спричинених внаслідок пошкодження його майна. А тому позовні вимоги в цій частині слід задоволити.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, покладає на відповідачів понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) страхове відшкодування у розмірі 23283 гривень 89 копійок, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період часу з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 7756 гривень 91 копійок, три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 461 гривень 03 копійок, а також інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 745 гривень 08 копійок, а всього у розмірі 32246 (тридцять дві тисячі двісті сорок шість) гривень 91 (девяносто одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) пропорційно до задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 322 (триста двадцять дві) гривень 47 (сорок сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3) понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 (шістдесят) копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.