АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6614/13-ц 22-ц/774/495/К/16
Справа № 212/6614/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/495/К/16 Шум Л.І.
Категорія № 46 (4) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що квартира АДРЕСА_1, відповідно до ордеру № 311 від 05.02.1981 року, була видана ОСОБА_6 на склад сім'ї з чотирьох чоловік. На протязі часу склад їхньої сім'ї змінювався, тому на сьогоднішній день у квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_2, та неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_7, опікунами яких є вона. Відповідач ОСОБА_2 є її племінницею, вона з 2010 року в квартирі не проживає, виїхала на постійне місце проживання до м. Київ, фактичне місце проживання приховує, однак залишається бути зареєстрованою в спірній квартирі, якою не цікавиться та не надає кошти на її утримання. Оскільки ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщенні більш ніж 6 місяців без поважних причин, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 71 ЖК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволений.

Визнано ОСОБА_2 втратившою право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2015 року заява ОСОБА_2про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2013 року, залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, однак не втрачала права користування нею, оскільки виїздила до м. Києва у зв'язку з працевлаштуванням та необхідністю виконання роботи у м. Києві.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з підстав, передбачених п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, а саме: неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру № 311, виданого виконавчим комітетом Жовтневої ради народних депутатів м. Кривого Рогу 05 лютого 1981 року, ОСОБА_6, а також члени його сім'ї, яка складалась з трьох осіб, а саме: дружини ОСОБА_8, доньки ОСОБА_9 та доньки ОСОБА_10, отримали право на зайняття трикімнатної квартири № 2, загальною площею 56,0 м2, житловою площею 36,49 м2 кв., яка була розташована в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Сторонами не оспорюється, що на теперішній час юридична адреса вказаного будинку змінилась з назви «мікрорайон Зарічний» на назву «мікрорайон 7-й Зарічний», номер будинку змінився з «12» на «4».

Відповідно до виписки з фінансово-особового рахунку № 300002 від 22 липня 2013 року КП «Житлово-експлуатаційна організація № 31», наймачем спірної квартири був ОСОБА_6, який знятий з реєстрації 14.02.2012 року, квартира не приватизована (а.с. 13).

Згідно довідки № 9185 від 18 липня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_7 та відповідач по справі - ОСОБА_2 (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради № 106 від 20 березня 2013 року ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, був наданий статус дитини-сироти, а позивача ОСОБА_4 було призначено опікуном над малолітніми племінником та племінницею (а.с. 9).

Як вбачається з акту від 08 липня 2013 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 та завіреного начальником дільниці ТОВ «УЮТ-2011», відповідач ОСОБА_2 на час складання акту не проживає у спірній квартирі № 2 з 2010 року (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції керувався ст.ст. 71, 72 ЖК України та дійшов висновку, що відповідач, не проживаючи у спірному житловому приміщенні понад встановлений законом шестимісячний строк без поважних причин, втратила право користування даним житловим приміщенням.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки ТОВ «МІЙ ОФІС» № 443 від 10.12.2015 року, наданої до апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 працює на даному підприємстві, яке розташоване у м. Києві з 17.06.2013 року по теперішній час на посаді фахівця сервісного обслуговування клієнтів (м. Київ) (а.с. 75).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 не проживала у спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, в той час, як відповідач довела суду той факт, що її не проживання у спірній квартирі у вказаний період мало місце з поважної причини, оскільки вона працює у місті Києві.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено без урахування вищезазначених вимог законодавства, тому підлягає скасуванню на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 252 грн. 34 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 252 (двісті п'ятдесят дві) грн. 34 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова