Справа № 299/2015/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого - Власова С.О.,

суддів - Бисаги Т.Ю, Панько В.Ф.

секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду від 02 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано 10.04.2012 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу перебуває на її утриманні та вихованні. 23.08.2013 року син поступив на навчання на факультет європейського права та правознавства по спеціальності «правознавство» Ужгородського національного університету на денну форму навчання, на платній основі. Вказує, що відповідач коштів на навчання та утримання сина не надає та відмовляється надавати. У зв'язку з зростаючими потребами сина, позивачка не має можливості самостійно утримувати сина. У зв'язку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина який продовжує навчатися в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року.

Рішенням Виноградівського районного суду від 02.02.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення від 02.02.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Апеляційну скаргу підтримала та просила її задолити, скасувавши рішення суду.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити з наведених в ній підстав.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 3).

Як вбачається із наявних матеріалів справи доказів, повнолітня дитина сторін - ОСОБА_5, дійсно навчається на денній формі навчання на платній основі на факультеті європейського права та правознавства за спеціальність «правознавство» державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» (а.с. 9).

Крім того, 01.11.2015 року між державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» та ОСОБА_5 укладено контракт про військову підготовку у військовому навчальному підрозділі ДВНЗ «Ужгородський національний університет», загальна вартість підготовки 12 200 грн., одноразовий платіж 3050 грн.

У зв'язку з чим ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому законодавець визначив, що всі складові цього обов'язку мають бути у наявності, а саме однією із умов стягнення аліментів на повнолітню дитину є наявна можливість одного з батьків, з ким не проживає дитина, надавати таку матеріальну допомогу.

З наданих суду доказів (копії трудової книжки) слідує, що відповідач ніде не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу сину.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 визнавав частково позов та готовий сплачував 600 грн. не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки представник відповідача зазначив, що його довіритель ніде не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму сину.

У суді першої інстанції у своєму виступі в судових дебатах відповідач ОСОБА_5 просив суд у вимогах позивачки відмовити.

Дана обставина стверджується журналом перебігу судового засідання (а.с. 147).

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом зазначених вимог закону ОСОБА_4 має право звернутися із таким позовом. Однак, такий позов ОСОБА_4 міг бути поданий в інтересах повнолітнього ОСОБА_5, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що останній є дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті саме на його, а не інших осіб, користь, в тому числі коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в апеляційній інстанції, повнолітній ОСОБА_5 не проживає разом з позивачкою за адресою: м. Виноградів, вул. Черняховського,12/11, що підтверджується наданою відповідачем довідкою-підтвердження та заявою №244/13 від 21.06.2013 року, з яких слідує, що ОСОБА_4 не проживає за вказаною адресою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не є істотними.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :