УХВАЛА

судового засідання

"22" грудня 2016 р. Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

В ході судового розгляду матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійними довіреності на право дарування та договору дарування,-

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2016 року позивач звернувся в суд з цивільним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійними довіреності на право дарування та договору дарування1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ( т. ас.1 -7).

З квітня 2016 року справа перебувала у провадженні судді Мартинишин М.О., яка відповідно до ухвал від 05 липня 2016 року та 12 серпня 2016 року відмовила позивачу у відводі головуючого судді, проте прийняла самовідвід покликаючись виключно на Бангалорські принципи ( т.1 ас. 107, 124 -125).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана до провадження судді Ванівському Ю. М., який відповідно до ухвали від 16 серпня 2016 року прийняв справу до провадження та призначив судовий розгляд на 06.09.2016 року ( т. 1 ас. 128, 129 132).

В черговому судовому засіданні від 10 жовтня 2016 року позивач подав письмову заяву про відвід судді , за результатами розгляду якої у її задоволенні відмовлено, проте суддею прийнято самовідвід з покликанням на Бангалорські принципи ( т. 1 ас. 166 170).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, від 17 жовтня 2016 року справа передана до провадження судді Кузю В.Я., який відповідно до ухвали від 18 жовтня 2016 року прийняв справу до провадження та призначив судовий розгляд на 16.11. 2016 року. ( т. 2 ас . 1 12).

В черговому судовому засіданні від 22 грудня 2016 року позивач оголосив усну заяву про відвід судді навівши при цьому єдину підставу, передбачену ст. 20 ЦПК України, а саме порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 11 -1 цього Кодексу.

Заявляючи відвід судді позивач ОСОБА_1, здійснивши екскурс за цілим рядом процесуальних норм, що не мають жодного відношення до підстав для відводу судді, які визначені ст. 20 ЦПК України, при цьому зупинився на тому, що суддя Кузь В.Я. не може розглядати даної справи та підлягає відводу, оскільки: звукозапис попереднього судового засідання неякісний, та як стверджує заявник, знищений; суддя, як вважає заявник, допустив цілий ряд процесуальних порушень при розгляді справи; суддя не встановив місця проживання відповідача ОСОБА_2; не встановив осіб процесу та інше.

Заявник також вказує на якісь інші підстави, що не передбачені законом для відводу судді, які по своїй суті та змісту, повторюють ті, що й для надуманих заявником підстав відводу суддям Мартинишин М.О. та Ванвському Ю.М. , що жодного відношення не мають до розглядуваного позову, його сторін та особи судді Кузя В.Я.

Відтак, позивач ОСОБА_6 висловив суду абстрактні доводи, які виходять за межі вказаної справи, не мають жодного відношення до предмету розглядуваного спору, а крім того не мають жодного аргументованого доводу і є фантазією сторони провадження.

Інші учасники процесу проти відводу заперечили, зауваживши, що сторона відповідача затягує розгляд справи по суті. У даній справі заявлено відвід уже третьому судді, а розгляд справи по суті так і не розпочато.

Розглянувши заяву про відвід судді, заслухавши обґрунтування заявника, думку інших учасників процесу, суд приходить до висновку, що підстави для відводу головуючому судді, за даних обставин відсутні, заява є безпідставною, а її зміст гіпотетичним твердженням.

Так, дії головуючого відповідають вимогам ст. ст. 160, 213 ЦПК України , а розгляд справи спрямовується на повне, всебічне і обєктивне вирішення спору, з максимальним забезпеченням рівності сторін у процесі. Більш того, розгляд справи по суті даним складом ще не й розпочинався.

Крім цього, законодавець у статті 20 ЦПК України дав вичерпний перелік підстав, коли суддя підлягає відводу. У своїй заяві про відвід судді, позивач не навів жодної із них, покликавшись на так звані інші обставини, що передбачено п 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, та які придумані самим заявником, і явно виходять за межі його прав і обовязків, передбачених у даному процесі, і зокрема ст.ст. 3,4, 10, 11, 27,31,60 161,162 ЦПК України.

Відтак, заява позивача про відвід судді , задоволенню не підлягає за відсутності підстав, передбачених ст. 20 ЦПК України.

Також, суд не знаходить підстав для заявлення самовідводу у порядку, передбаченому ст. 23 ЦПК України, зважаючи при цьому, що не будуть порушуватися і Бангалорські принципи, оскільки подача заяви позивачем, є не що інше, як зловживання своїми процесуальними правами та спрямована на дезорганізацію судового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 20, 209 -210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід судді Кузю В.Я., за безпідставністю такої.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь