Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Гансецька І. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Товянської О.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договорів недійсними

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 13.06.2008 між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір споживчого кредиту № 13/06/2008/840-ЖР/1085, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у сумі 64 244 доларів США із кінцевим терміном повернення - 13.06.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49 % на місяць.

В порушення ч. 2,4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління НБУ №168, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ПАТ «КБ «Надра» не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. У самому договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не вказано реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, не надано графік платежів. Також, п.1.5 кредитного договору передбачено сплату комісії, що суперечить п.3.6 вищезгаданих Правил.

Просив визнати недійсними кредитний договір № 13/06/2008/840-ЖР/1085 від 13 червня 2008 та похідний від нього договір іпотеки від цього ж числа.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд не правильно визначив сукупну вартість кредиту, не врахував доводи позивача щодо нарахування комісії та витребувавши у відповідача оригінал кредитного договору залишив поза увагою, що останній надано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2008 року до ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», позивачем було подано анкету-заяву на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» для придбання нерухомості.

13.06.2008 між сторонами у справі укладено кредитний договір № 13/06/2008/840-ЖР/1085, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 64 244 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % на місяць з кінцевим терміном повернення кредиту - 13.06.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 13.06.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Банк в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором. ОСОБА_2 виконав свої зобовязання частково, у звязку з чим ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що виникла станом на 05.08.2009 року. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 26.12.2001 року позов задоволено. З ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» стягнуто 69987,95 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.07.2012 року дане рішення залишено без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту укладеного кредитного договору, плата за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 14,49 % на місяць. Нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. Комісія за розрахунки за цим договором складає 3,8% від суми виплачених коштів за винятком суми, виданої на оплату комісії.

Про ознайомлення та згоду з умовами кредитного договору свідчить підпис позивача у анкеті-заяві від 26.05.2008 року та у самому кредитному договорі від 13.06.2008 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат,пов'язаних з одержанням кредиту,його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.Разом з тим, положення ст. 15 і 23 цього Закону не передбачають своїм наслідком можливість визнання кредитного договору недійсним.

Оспорювані позивачем договори не суперечать вимогам законодавства, встановленим для договорів даного виду, позивачем не надано доказів недійсності договорів та(або) їх нікчемності, не встановлено таких і судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, обґрунтовано виходив з того, що при укладенні кредитного договору від 13.06 2008 року та договору іпотеки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочинів позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому виконував їх умови.

Пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту встановлено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У ч. 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 22.8. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Встановлено, що п.1.5 кредитного договору передбачено комісійну винагороду за розрахунки за договором у розмірі 3,8 %, що нараховується щомісячно на загальну суму кредиту.

Отже, в договорі комісія визначена сталим процентним показником і сторонами договору обраний порядок розрахунку комісії шляхом встановлення її через значення проценту від суми кредиту.

Підписуючи договір, позивач знав про ці договірні умови і свідомо погоджувався з ними (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, комісія за розрахункове обслуговування є послугою у розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1, ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а не такою, що здійснюється на власну користь.

За таких обставин, підстави для визнання недійсним кредитного договору та, відповідно, договору іпотеки відсутні.

Доводи апелянта щодо ненадання відповідачем оригіналу кредитного договору на вимогу суду спростовуються наявністю в матеріалах справи належним чином завіреної копії кредитного договору, яка повністю відповідає копії договору, що надана позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 липня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,308,313-315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: