Справа № 136/1051/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" вересня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права власності на земельну ділянку по спадщині за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку по спадщині за заповітом, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 07 травня 2008 помер її, ОСОБА_1, батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина. За життя батько вчинив заповіт, яким заповів їй усе своє майно. Нею спадщину прийнято. До складу спадкової маси увійшло право на земельну частку (пай), площею 3,1182 га, що розташована на території Приборівської сільської ради, яке набув спадкодавець за його життя. Розпорядженням голови Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008 року затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів про право приватної власності на землю громадянам. Однак за життя ОСОБА_2, реалізувавши своє право на набуття права на землю шляхом предявлення відповідного клопотання та розпочавши процес приватизації, не отримав державного акту про право власності на земельну частку (пай), оскільки помер. Нотаріус, своєю постановою, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Приборівської сільської ради, Липовецького району, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував права власності ОСОБА_2 на дане майно. Ураховуючи те, що до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві, спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а право на земельну ділянку не відноситься до тих прав, що нерозривно повязані з особою, позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно у виді земельної частки (паю), площею 3,1182 га, вартістю 110 117 гривень, яка згідно технічної документації по паюванню земель САТ «Турбівське» рахується під № 505 та розташована на території Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області по спадщині за заповітом після смерті ОСОБА_2.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак представник позивача адвокат ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити, а розгляд справи здійснювати за його відсутності та за відсутності позивача. Також просив суд долучити до матеріалів справи Протокол загальних зборів працюючих пенсіонерів Кіровського відділку САТ «Турбівське», працівників соціальної сфери Приборівської сільської ради від 21.12.2006 року, де у списку за №132 зазначено прізвище ОСОБА_2, як такого що має право на земельну частку (пай).

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не направив.

19.09.2016 року електронною поштою начальник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області направив до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просив суд в задоволенні позову відмовити. Заперечення мотивоване тим, що ОСОБА_2 помер 07.05.2008 року, натомість розпорядження голови Липовецької РДА за №272 про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державного акта на право приватної власності на землю видане 30.09.2008 року, отже на час смерті ОСОБА_2 не набув права на земельну частку (пай), не отримав документа, що посвідчує таке його право, а тому спадкоємці не можуть успадкувати те право, яке не виникло.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Ураховуючи те, що позивач та її представник скористались вказаним правом, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи при цьому фіксування судового засіданя технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми законодавства які їх регулюють, суд дійшов висновку про таке.

07 травня 2008 року в селі Косаківка, Липовецького району, Вінницької області помер ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ № 330972 (а.с. 6).

Після його смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів Спадкової справи № 624/2008 Липовецької державної нотаріальної контори до майна померлого 07 травня 2008 року ОСОБА_2, яку було витребувано судом, встановлено, що 31 травня 2006 року ОСОБА_2 Калениковичом на випадок своєї смерті було зроблено особисте розпорядження, відповідно до якого він заповів ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Приборівської сільської ради, Липовецького району ОСОБА_4 31 травня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за №73. Згідно записів, вчинених на заповіті секретарем сільської ради 15 жовтня 2009 року заповіт не змінювався спадкодавцем та не скасовувався, отож є чинним.

Матеріали вищевказаної спадкової справи свідчать про те, що своє право на спадкування майна за заповітом ОСОБА_1 реалізувала шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини впродовж шестимісячного строку після смерті спадкодавця. Інші спадкоємців, які б відповідно до приписів ст. 1241 ЦК України мали б право на обовязкову частку у спадщині та прийняли спадщину - відсутні.

Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого ОСОБА_2 та її право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна посвідчено державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори 25 грудня 2009 року, про що видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які зареєстровані в реєстрі за № 3192 та за № 3194.

У той же час 17 червня 2016 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Приборівської сільської ради Липовецького району після смерті ОСОБА_2, який помер 07.05.2008 року. Нотаріальний акт нотаріуса мотивований тим, що заявницею не предявлено документу, який би посвідчував право спадкодавця на дане майно.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтями 1218, 1219 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права і обовязки, які нерозривно повязані з особою спадкодавця.

В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів працюючих пенсіонерів Кіровського відділку САТ «Турбівське», працівників соціальної сфери Приборівської сільської ради від 21 грудня 2006 року вирішувалось питання про затвердження списку громадян, що мають право на земельну частку пай на території Кіровського відділку САТ «Турбівське, Приборівської сільської ради. Згідно додатку до вказаного протоколу - Списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) на території САТ «Турбівське» Кіровського відділення та Приборівської сільської ради за номером 132 мається запис про ОСОБА_2.

Згідно Протоколу зборів громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Приборівської сільської ради від 15.07.2008 року, було вирішено питання про розробку проекту землеустрою щодо приватизації земельних часток (паїв), які знаходяться на території САТ «Турбівське» та Приборівської сільської ради та узгоджено список громадян, який є додатком 1.1. до цього протоколу, у якому є прізвище ОСОБА_2 за №102.

Розпорядженням голови Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008 року затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю, в тому числі на території Приборівської сільської ради, передано у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вирішено видати державні акти на право приватної власності на землю громадянам працівникам бувшого ВАТ «Турбівське» та пенсіонерам з їх числа і працівникам соціальної сфери. Також дозволено землевпорядній організації в присутності представників відділу земельних ресурсів в тому числі Приборівської сільської ради, власників земельних ділянок та представників зацікавлених сторін встановити в натурі межі земельних ділянок і скласти відповідні документи з питань передачі ділянок до використання (а.с. 12). Додатком №1а до розпорядження № 272 від 30.09.2008 голови Липовецької РДА є список померлих громадян, яким не видаються державні акти на право власності на земельну частку (пай), де під № 21 вказано прізвище ОСОБА_2.

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.07.2016 року, на імя ОСОБА_2 запроектована земельна ділянка під № 505, площею 3,1182 га, однак станом на 01.01.2013 року державний акт на право власності на землю із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на його імя не видавався ( а. с. 7).

Питання приватизації земельної ділянки громадянами України із земель, що перебувають у державній чи комунальній власності, регулюється нормами земельного законодавства.

За правилами п. 1 ст. 25 Земельного кодексу при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Такі особи мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 5 вищезазначеної статті).

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (ст.81 ЗК України).

За приписами ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 вказаної норми, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

З аналізу вказаних норм слідує, що процес приватизації розпочинається із волевиявлення особи, яка має вираз у клопотанні на отримання земельної ділянки.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують факт, що ОСОБА_2 реалізував таке своє право на отримання земельної ділянки, у звязку із чим, за наслідками поданого ним клопотання його було внесено до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), відповідно до Протоколу загальних зборів від 21.12.2006 року, тобто ще за його життя.

В Інформаційному листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судам розяснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі ч.3 ст.116 ЗК до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Встановлені судом обставини, які були перевірені в контексті правових норм регулювання даного спору спростовують твердження представника відповідача, що спадкодавець не набув відповідного права на земельну частку (пай), отож таке право не може бути успадковане позивачем як спадкоємцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено очевидну наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту судом у спосіб визнання за ним права на земельну частку (пай), якого набув спадкодавець за життя та яке позивач успадкувала. В решті позову суд відмовляє, оскільки в цій частині він не ґрунтується на нормах чинного на момент відкриття спадщини законодавства.

На підставі вищевикладеного ст. ст. 1218, 1220, 1223, 1225, 1268, 1270, 1296 -1298 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 80, 158, 174, 209-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай), площею 3,1182 га, вартістю 110 117 гривень, що розташована на території Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно технічної документації по паюванню земель САТ «Турбівське» рахується під № 505, в порядку спадкування за заповітом вчиненим 31.05.2006 року після смерті ОСОБА_2, який помер 07 травня 2008 року в селі Косаківка, Липовецького району, Вінницької області.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5