РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Рисованої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_3, після уточнень якого, остаточно просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів проценти за користування позикою та 3% річних в сумі 1227 дол.США, а також неустойку в сумі 735000 грн., у зв"язку з неповерненням грошових коштів за договором позики від 10.04.2010р., з урахуванням додаткової угоди та двох розписок, , які виникли за період з 03.09.2015р. по 28.01.2016р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого він надав ОСОБА_2 грошові кошти в дол. США, а вона зобовязалась їх повернути до 10.01.2012р. Однак ОСОБА_2 своїх вимог не виконала, внаслідок чого за рішення суду була стягнута заборгованість за договором позики. Враховуючи, що на теперішній час сума позики не повернута, він просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителя, на підставі ст. 1048 ЦК України - проценти за користування чужими грошовими коштами, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних, на підставі п.4 договору поруки - неустойку.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, подала заперечення, в яких вказала, що рішенням суду встановлено, що позивач прострочив прийняття запропонованого нею виконання зобовязання за договором позики, тому наслідки несплати суми позики застосуванню не підлягають.

Співвідповідач - ОСОБА_3О, у судове засідання не зявився, у поданих письмових поясненнях позов визнав.

Сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

10.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6 500,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути вказану суму у строк не пізніше 10.03.2011 року .

20.01.2011 року між цими особами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 10.04.2010 року, за умовами якого п. 1 зазначеного договору було викладено в новій редакції, зокрема, зазначено, позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 570,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути позивачу вказану суму у строк не пізніше 10.01.2012 року; крім того, внесені зміни і у п. 3 договору позики від 10.04.2010 року .

Крім того, ОСОБА_2 отримала у позивача кошти в сумі 3 300,00 доларів США, - за розписками від 01.04.2011 року (1 860,00 доларів США до 01.01.2012 року), від 01.08.2011 року (1 440,00 доларів США до 10.01.2012 року) .

За договором позики, з урахуванням додаткової угоди та розписок останній термін погашення суми позики визначений 10.01.2012р.

01.08.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручився за належне виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору позики від 20.01.2011 року та за розписками.

Згідно умов вказаного договору, ОСОБА_3 є солідарним з ОСОБА_2 боржником перед позивачем .

Рішенням Дніпровського районного м. Києва від 21.01.2015 року у справі № 755/31347/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним встановлено факт порушення умов договору позики відповідачем ОСОБА_2 , вирішено частково задовольнити позовні вимоги, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.04.2010р., з урахуванням додаткової угоди та двох розписок, в сумі 15 948,00 доларів США, що станом на 21.01.2015 року еквівалентно 251 818,92 грн. та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 15 000,00 грн., у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2015 року рішення Дніпровського районного м. Києва від 21.01.2015 року було скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних; вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 868 доларів США, що еквівалентно 18 228,00 грн., в іншій частині рішення суду залишено без змін.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики від 10.04.2010р., з урахуванням додаткової угоди та двох розписок, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_2 подала зустрічний позовом до ОСОБА_1 про визнання кредитора таким, що прострочив прийняття запропонованого виконання зобовязання та розстрочення виконання рішення (справа №755/17698/15-ц). Рішенням Дніпропетровського районного суду м.Києва від 21.06.2016р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, в задоволені зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 16.11.2016р., рішення суду першої інстанції від 21.06.2016р. скасовано, прийнято нове, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано ОСОБА_4 таким, що прострочив прийняття запропонованого належного виконання зобовязання за договором позики.

Так рішення апеляційного суду від 16.11.2016р. встановлено, що після набрання законної сили судовими рішенням по справі № 755/31347/14-ц, яким з ОСОБА_2 стягнута сума позики за договором позики від 10.04.2010р., з урахуванням додаткової угоди та двох розписок, остання намагалась повернути позивачеві суму боргу. Так двічі пропонувала зявитися до нотаріуса з метою сплатити ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 288700 грн. 92 коп., як-то передбачено умовами договору.

Однак ОСОБА_1 до нотаріуса не зявився, а запропонував повернути борг у порядку непередбаченому умовами договору (поповнення його карткового рахунку).

Апеляційний суд прийшов до висновку , що своїми діями позивач ухилявся від отримання боргу та виконання обов'язків по договору позики, укладеного між сторонами.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням апеляційного суду м.Києва від 16.11.2016р. , яке набрало законної сили , у справі між тими самими сторонами, що і у даній справі, встановлено, що ОСОБА_1 прострочив прийняття запропонованого належного виконання зобовязання за договором позики від 10.04.2010р., з урахуванням додаткової угоди та двох розписок, тому ці обставини доказуванню не підлягають.

Доказів, що позивач на теперішній час звернувся до виконавчої служби, щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного м. Києва від 21.01.2015 року, з урахуванням рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2015 року, якими стягнуто на користь позивача із ОСОБА_2 сума позики, суду не надано.

Відповідно до ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України, боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Враховуючи, що ОСОБА_1 прострочив прийняття запропонованого належного виконання зобов'язань за договором позики, з урахуванням додаткової угоди та розписок, відповідальність відповідачів в даному випадку не настає, тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних та неустойки (пені) за договором позики задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.