АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-956/12/15 Головуючий суддя І інстанції Шмадченко С.І.
Провадження № 22-ц/790/4654/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«07» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання забезпечити ізольованим житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:
У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України.
В обґрунтування свого позову посилався на те, що відповідно до наказу Головнокомандувача військ протиповітряної оборони Збройних Сил України № 0112 від 20 вересня 2004 року, наказу начальника Харківського військового університету № 698 від 29 вересня 2004 року у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України він звільнений з військової служби у запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.
Вказав, що його, як військовослужбовця, що звільнився з військової служби більше ніж три роки тому та потребує поліпшення житлових умов, на сьогоднішній день не забезпечено житловим приміщенням для постійного проживання та з боку відповідача жодних дій щодо забезпечення його житлом не вчинялось.
Просив зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2012 року позов вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
Не погоджуючись з рішенням суду Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому посилався на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міністерства оборони України та прийняття рішення щодо розподілу житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру, тому до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі, тобто суд фактично підмінив орган, на який покладено вирішення цього питання; що у представника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України не було права визнавати позовні вимоги позивача без отримання відповідної на це письмової згоди від уповноваженого представника Міноборони, таким чином судом не було досліджено обсяг прав представника відповідача по представництву інтересів; що особи звільнені з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (реформуванням), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості; позивач перебуває на квартирній черзі з 23 січня 1997 року, а з 06 жовтня 2004 року внесений до списків на пільгових засадах в узагальненому списку за номером № 446; у списку осіб, які користуються право позачергового одержання жилих приміщень за номером № 118; що надання позивачу за рахунок Міністерства оборони України ізольованого житлового приміщення при першому надходженні житла призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Міністерства оборони України необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.
При цьому судова колегія виходить з наступного.
Зобов`язуючи квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла, суд першої інстанції виходив з того, що надання постійного житла ОСОБА_1 не призведе до порушення прав інших військовослужбовців, які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього.
Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі наказу Головнокомандувача військ протиповітряної оборони Збройних Сил України № 0112 від 20 вересня 2004 року, наказу начальника Харківського військового університету № 698 від 29 вересня 2004 року звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України з залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.
З 23 січня 1997 року його включено до списків осіб, які перебувають на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі за № 446 та з 06 жовтня 2004 року - в позачерговій черзі за № 118.
Статтею 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Статтею 46 ЖК передбачено позачергове надання жилих приміщень, і громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
Частиною першою цієї статті визначено перелік осіб, яким жилі приміщення надаються поза чергою:
- інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;
- громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;
- особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;
- дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;
- дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;
- сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;
- особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;
- членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;
- працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.
Згідно зі статтею 46 ЖК поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Такий випадок передбачено у пункті 7 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24 березня 1998 року із змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої у першу чергу забезпечуються житлом особи, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15 червня 2004 року в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються гарантії соціального захисту, зокрема, особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Пунктом 32 Порядку визначено, що військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.
Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Відповідно до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до Списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень (додаток 5) або Списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень).
Таким чином, жодним нормативним актом не встановлено переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків саме для ОСОБА_1 , який потребує поліпшення житлових умов.
Наведене дає підстави для висновку про те, що позивач має бути забезпечений житлом у порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла раніше нього, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК.
При цьому слід зазначити, що передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням окрім наближення черги за списком осіб на отримання такого житла є наявність житлової площі.
Матеріали справи не свідчать про те, що всі інші позачерговики, що перебувають у списку осіб раніше нього отримали житло, є вільна житлова площа і при цьому порушено право ОСОБА_1 на отримання конкретного житла.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист отриманий представником ОСОБА_1 тільки 06 березня 2012 року до виконавчої служби на примусове виконання не пред`являвся.
Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.
Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального та матеріального закону.
У зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.
Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія
в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2012 року скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 236,06 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий суддя Судді колегії