Справа № 223/899/15-ц
Провадження № 2-о/223/5/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Швиденко О.О.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що є донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Її батько проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. 10.11.2015 року в центрі первинної санітарної допомоги м. Макіївка ОСОБА_3 помер у віці 85 років, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть. 11.11.2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горняцького районного управління юстиції м. Макіївка Донецької області заявнику було видано свідоцтво про смерть батька на бланку ДНР. З метою захисту прав та інтересів як громадянки України ОСОБА_2 просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 10.11.2015 року на тимчасово окупованій території в м. Макіївка Донецької області.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 10.11.2015 року на тимчасово окупованій території в м. Макіївка Донецької області.

Представник заінтересованої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, зясувавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ЛТ № 595248 від 09.07.1953 року та свідоцтвом про шлюб І-НО № 415817, виданим 14.07.1973 року (а.с.6-7).

В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянки України ОСОБА_2, згідно якого місце її проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Відповідно до довідки про причини смерті № 361 від 10.11.2015 року ОСОБА_3 помер 10.11.2015 року в м. Макіївка Донецької області, в звязку з чим було видано свідоцтво про смерть ДНР № 011108 від 11.11.2015 року (а.с.8-10).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 помер 10.11.2015 року. 11.11.2015 року його поховали. ОСОБА_4 зазначила, що була присутня на похороні ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 помер 10.11.2015 року сел. Пролетарське м. Макіївка Донецької області. 11.11.2015 року його поховали. ОСОБА_5 зазначив, що був присутній на похороні ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Надані заявником копії довідки про причини смерті ОСОБА_3 № 361 від 10.11.2015 року і свідоцтва про його смерть ДНР № 011108 від 11.11.2015 року, не приймаються до уваги судом, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дані документи не є належними доказами по справі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Суд дійшов висновку, що заявник є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України. Її батько ОСОБА_3 також був громадянином України, але перебував на тимчасово окупованій території України - в м. Макіївка Донецької області, де помер 10.11.2015 року, про що було видано свідоцтво про смерть ДНР № 011108 від 11.11.2015 року, яке згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 має для заявника юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть батька. За таких обставин, заява ОСОБА_2 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 213-215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 10 листопада 2015 року в м. Макіївка Донецької області.

Після набрання законної сили рішенням суду надіслати копію рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту смерті ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_6