УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», третя особа - ОСОБА_5, про захист права власності, заборони вчинення певних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою адвокатом Скіндером Владиславом Броніславовичем, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (далі - ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ») обмежувати та/або припиняти централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване водовідведення квартири АДРЕСА_1, співвласником якої є вона, окрім випадків, встановлених ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є співвласницею вказаної вище квартири, у якій вона зареєстрована та постійно мешкає, а договір про надання послуг водопостачання та водовідведення укладено між ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» та іншим співвласником квартири - ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» погрожував відключенням централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення каналізації шляхом встановлення заглушки у каналізаційну трубу вказаної квартири з підстав наявності заборгованості у ОСОБА_5 за надані послуги, що на її думку, є обмеженням її прав на користування квартирою за цільовим призначенням, ОСОБА_4 просила задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - Скіндер В.Б., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є власниками спірної квартири в рівних частках, а оскільки укладеним між відповідачем та ОСОБА_5 договором «Про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води» від 09 листопада 2011 року передбачено як обов'язок споживача оплачувати надані послуги, так і право відповідача відмовитися від виконання своїх зобов'язань у випадку виникнення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці, а тому у зв'язку із наявністю у ОСОБА_5 виниклої з 2008 року заборгованості по оплаті отриманих послуг у розмірі 6 617 грн (а. с. 31-32), дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання позивачки на положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, як на підставу для задоволення позовних вимог, правильно зазначивши про відсутність доказів порушення відповідачем її прав, а звернення до суду з позовом про можливе порушення прав позивачки за спірними правовідносинами законом не передбачено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом СкіндеромВладиславом Броніславовичем, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун