Справа № 500/2301/16-ц
Провадження № 2/500/533/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року

Ізмаїльській міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Грубіян Л.І.,

при секретарі - Івановій Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на долю та про розподіл спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4., в якому просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0451га в товаристві садоводів №14 в м. Ізмаїлі з розташованими на ньому будівельними матеріалами і конструкціями; припинити право власності ОСОБА_4 на ? частину вказаної земельної ділянки; припинити право власності ОСОБА_4 на ? частину будівельних матеріалів і конструкцій розташованих на земельній НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області; присудити ОСОБА_4 за належні їй ? частину земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області з розташованими на ній будівельними матеріалами і конструкціями грошову компенсацію в розмірі 50800 грн.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частину земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частину будівельних матеріалів і конструкцій розташованих на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області;

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що в 2006 році позивач з відповідачкою уклали шлюб, який розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду 31.10. 2012 року.

29.02.2012 року рішенням 20 сесії № 1891 - УІ ОСОБА_4 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 для ведення садівництва. Оскільки рішення винесено в період шлюбу, вважає вказану ділянку спільною сумісною власністю, і такою, що підлягає розподілу, як майно подружжя. Колишня дружина виїхала за межі України а Туреччину, де народила другу дитину і вірогідно на Україну не повернеться. В зв'язку з чим звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку та на будівельні матеріали і конструкції, що на ній знаходяться, а з нього стягнути на користь відповідачки 50800 грн. компенсації.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що майнові питання були вирішено між сторонами ще до розірвання шлюбу, 26.10 2012 року уклавши між собою Мирову угоду і підписавши її. На виконання угоди відповідач - її донька не зверталась до суду про стягнення аліментів. Так як сторони домовились, що будівельні матеріали, які знаходились на ділянці, належатимуть їй в рахунок аліментів. Земельну ділянку рішенням міської ради виділено дочці ОСОБА_4 - відповідачці по справі. Державний акт не видавався, кадастровий номер не присвоювався і не внесений до державного реєстру. Будиночок із будматеріалів збудовано самовільно і будь-які документи на будматеріали і будиночок відсутні. тому вважає, що ділити нічого.

Крім цього позивач звернувся до суду в квітні 2016 року, тобто, через чотири роки після розірвання шлюбу (з пропуском позовної давності), передбаченої ст..267п.4ЦК України, причиною цього стало, що у позивача з'явилась інша сім'я та друга дитина він вирішив звернутись до суду та поділити майно подружжя.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити. В останнє судове засідання сторони та їх представники не з'явились, про день слухання сповіщені в минулому судовому засіданні, а саме що справа розглядатиметься одразу після судового засідання у судді Смокіної Г.І. , явка сторін в в передбаченому законом порядку обов'язковою не визнавалась.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 16 ЦК України визначає такий спосіб захисту як визнання наявності або відсутності прав.

Виходячи із приписів ч. 4 ст. 12 ЦК, термін "майнове право" стосується операцій, які прямо або побічно пов'язані з майном, здатні задовольнити майнові потреби особи.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник вправі пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Згідно статті 60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Як вбачається з матеріалів справи право власності, у встановлений законом спосіб ні за ким із сторін не визнавалось позивачем не додано доказів вказуючих на протиправність дій відповідача що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Звертаючись з вищевказаними позовними вимогами, позивач не зазначив в чому полягає порушення його особистих прав відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, що сторони мають право власності на будівельні матеріали і конструкції, також взагалі відсутні докази про наявність будь-яких матеріалів і конструкцій.

Відносно земельної ділянки в матеріалах справи містяться суперечливі докази, а саме: членська книжка товариства садоводів №14 на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 450 кв. м. на ім'я ОСОБА_1 від 03.02.2007 року - в матеріалах відсутні підстави її видачі (а/с 16);

Також на цю ж земельну ділянку НОМЕР_1, площею 450 кв. м. в товаристві садоводів №14 в м. Ізмаїлі видана членська книжка на ОСОБА_4 08.08.2009 року(а/с59)

року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладається договір купівлі - продажу земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0.05 га в садовому товаристві №14 м. Ізмаїла;(а/с49);

09.07.2010 року Постійно діючий третейський суд при Ізмаїльській універсальній біржі «Вітязь»(суддя Петров В.С. - він же представник позивача), ухвалив рішення суду, яким визнав дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0.05 га яка розташована у садовому товаристві №14 в м. Ізмаїлі, укладений 18.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5(а/с42,43);

Ні договір купівлі-продажу, ні рішення третейського суду не було зареєстровано в реєстрі в МБТІ, ні в Державному реєстрі.

29.02.2012 року рішенням 20 сесії № 1891 - УІ ОСОБА_4 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 для ведення садівництва(а/с9), але на день розгляду судом справи - держаний акт не видавався, кадастровий номер не присвоювався і не внесений до державного реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи право власності, у встановлений законом спосіб ні за ким із сторін не визнавалось відсутні докази, що сторонам на праві власності належить якесь майно, позивачем не додано доказів вказуючих на протиправність дій відповідача що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Перед останнім засіданням представник відповідача ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності. Суд вважає, що з цих підстав необхідно відмити в позові.

Відповідно до ст. 267 ЦК України - Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 72. СК України п. 2 - До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Згідно позовної заяви(інші підтвердження відсутні) шлюб між сторонами розірвано Ізмаїльським міськрайонним судом 31.10.2012 року до суду з зазначеним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся 28.04.2016 року, тобто з пропущеним строком позовної давності про яку заявила сторона по справі, що є підставою у відмові в позові.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0451 га в товаристві садоводів №14 м. Ізмаїл, Одеської області та визнання права власності на будівельні матеріали і конструкції розташовані на вказаній земельній ділянці - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.І.Грубіян