Справа № 444/1848/16-ц
Провадження № 2/444/933/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання недійсним договоору купівлі-продажу.

Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 09 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського РУЮ у Львівській області(актовий запис № 127). Відразу після весілля, з ініціативи батька Позивача сторони по справі розпочали підшукувати відповідний автомобіль щоб його купити, їздили на авторинок в м. Львів. 30.11.2013 р. Позивач з Відповідачем 1 за спільні кошти придбали автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1, за 8490,00 доларів США що стверджується розпискою, яку склала продавець та власник автомобіля. Частину коштів а саме 5000,00 доларів США молода сім»я мала подарунок з їх весілля, а решту суми коштів надали батьки Позивача та їх родичка ОСОБА_4, яка надала 1250,00 доларів США. Через відсутність коштів у Позивача та її чоловіка на переоформлення автомобіля з продавця на покупця, Позивачем та Відповідачем разом з продавцями автомобіля прийняли рішення про оформлення довіреності на розпорядження автомобілем, щоб покупці коли будуть мати кошти переоформили автомобіль. Продавці отримали від покупців кошти за проданий автомобіль та передали усі необхідні документи в тому числі і реєстраційне посвідчення на автомобіль. Позивач ставила питання про те, щоб довіреність була складена на двох осіб, а саме на не та її чоловіка. Дана обставина дуже обурила ОСОБА_2 і щоб не загострювати відносин Позивач погодилася на те, щоб довіреність була складена лише на її чоловіка Відповідача 1 по справі. Позивач, Відповідач 1 та продавці автомобіля розуміли, що уклали договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Після купівлі-автомобіля Відповідач 1 за кошти отримані від продажу весільного плаття оплатив курси в автошколі та влітку 2014 року отримав посвідчення водія. З того часу і до літа 2015 року Позивач та Відповідач 1 використовували даний автомобіль. Автомобіль знаходився в м.Жовква за місцем проживання Позивача. Влітку 2015 року стосунки між сторонами по справі погіршилися і Відповідач 1 забрав автомобіль, документи на нього та поїхав проживати до своїх батьків в с. Туринка. Жодної згоди на продаж автомобіля Позивач не давала та їй не було відомо про такий продаж. На дату подання позову та час розгляду позовної заяви в Жовківському районному суді Львівської області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами у даній справ за позовною заявою Відповідача. Після отримання від Відповідача 1 позовної заяви про розірвання шлюбу Позивач вирішила з»ясувати долю автомобіля. Відповідно до листа ТСЦ № 4646 від 23.07.2016р. № 31/12-464/2578 їй стало відомо, що 05.01.2016р. даний автомобіль її чоловік, Відповідач 1, без її згоди перереєстрував на свого батька ОСОБА_3, відповідач 2. Згоди, щодо поділу майна між Позивачем та Відповідачем 1 щодо сплати їй 1/2 частини даного автомобіля не досягнуто, а тому вона змушена звернутись до суду із позовною заявою про поділ спільного майна, набутого ними за час подружнього життя та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. В обгрунтування надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач 1 та його представник в судовому засіданні позов заперечили та просили в задоволенні позовних вимог відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю та пояснили наступне. Ще за довго до укладення шлюбу Відповідач 1 з його батьком, Відповідач 2, мали намір придбати для батька автомобіль, і ще з вересня 2013 року почали підшуковувати авто. Батько Відповідача 1, починаючи з 07.08.2007 р. по 01.07.2010 року працював в приватному підприємстві «Пріоритет» і мав середню заробітну плату 4 157,00 грн. в місяць. Крім того є власником автомобіля МАН. Для купівлі автомобіля мати брала кредити, які станом на дату позову є погашені. Відповідач 1 не мав наміру купувати автомобіля станом на 30.11.2013 року не мав посвідчення водія. 30.11.2013 року батько Позивача погодився допомогти Відповідачу 1 та його батьку, а саме довезти їх до авторинку в м. Львів. Участі у виборі автомобіля та його купівлі батько Позивача не брав. Через те, що кошти на купівлю автомобіля батько Відповідача 1 залишив в м.Жовква в будинку своєї невістки, тобто Позивача. Продавець автомобіля, Відповідач 1 та його батько змушені були приїхати в м. Жовква, а згодом повернутися в м. Львів щоб обміняти гроші, а саме гривню на долари США тому часу на зняття автомобіля з обліку в органах МРЕВ не було і було укладено довіреність на ОСОБА_2, щоб той згодом перереєстрував автомобіль на ім»я свого батька. Про складання розписки та про те, що родичі Позивача позичали гроші на придбання спірного автомобіля йому нічого невідомо. Крім того, Відповідач 1 вважає, що позовні вимоги сформовані не коректно, не залучено до участі нотаріуса, який посвідчував довіреність.

Співвідповідач ОСОБА_3 щодо позову заперечив та пояснив наступне. Він з сином ОСОБА_2 ще з вересня 2013 року почали підшуковувати автомобіль, щоб купити. Батько Відповідача 1 починаючи з 07.08.2007 р. по 01.07.2010 року працював в приватному підприємстві «Пріоритет» і мав середню заробітну плату 4 157,00 грн. в місяць. Крім того є власником автомобіля МАН, який купив в 2008 році за 18 000,00 доларів США. Для купівлі автомобіля мати Відповідача 1 брала кредити, які станом на дату позову є погашені. Відповідач 1 не мав наміру купувати автомобіля станом на 30.11.2013 року не мав посвідчення водія. 30.11.2013 року батько Позивача погодився допомогти Відповідачу 1 та його батьку а саме довести їх до авторинку в м. Львів. Участі у виборі автомобіля та його купівлі батько Позивача не брав. Через те, що кошти на купівлю автомобіля батько Відповідача 1 залишив в м. Жовква в будинку своєї невістки, тобто Позивача. Продавець автомобіля, Відповідач 1 та його батько змушені були приїхати в м. Жовква, а згодом повернутися в м. Львів щоб обміняти гроші, а саме гривню на долари США тому часу на зняття автомобіля з обліку в органах МРЕВ не було часу тому і було укладено довіреність на ОСОБА_2, щоб той згодом перереєстрував автомобіль на ім»я свого батька. Про складання розписки та проте, що родичі Позивача позичали гроші на придбання спірного автомобіля йому нічого невідомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила суду наступне, що вона являлася власником спірного автомобіля. Продажем автомобіля займався чоловік ОСОБА_5. 30.11.2013 року він поїхав на авторинок в м. Львові продавати автомобіль. Передзвонив до неї і сказав, що необхідно підписати довіреність на покупця машини. В той день вона працювала. Прийшла до нотаріальної контори де були Позивач, Відповідач 1 та батько Позивача. Батька відповідача 1 вона не бачила в нотаріальній конторі та його не знає. В судовому засіданні ОСОБА_3 вона побачила вперше. Гроші за придбаний автомобіль платили частинами ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_6 Розписку написала на прохання ОСОБА_1 десь через кілька днів після підписання довіреності. Зміст розписки узгоджувала з ОСОБА_1 Автомобіль продавали за 8500,00 доларів США, декілька доларів уступили. Розмови про зняття автомобіля з обліку в органах МРЕВ не було. Кого вписувати в довіреність вказали покупці. ОСОБА_5 її чоловік укладали договір купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1 отримали з продаж машини погоджену сторонами суму коштів та передали реєстраційне посвідчення на автомобіль та додатково зимові колеса. Жодної довіреності на те, щоб ОСОБА_2 від її імені продавав автомобіль своєму батькові ОСОБА_2 вона не надавала. Згадана довіреність була договором купівлі- продажу, який укладено між нею та ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 будучи допитаним в судовому засіданні повідомив наступне, що за його ініціативою його донька ОСОБА_1 та зять ОСОБА_2 вирішили купити автомобіль. Відразу після весілля, поки гроші не були витрачені, розпочали пошук відповідного автомобіля, їздили на авторинок в м.Львів. З ними також деколи і їздив батько Відповідача 1, бо є водієм і також розуміється в автомобілях. 30.11.2016 року на авторинку в м. Львові він ОСОБА_2 та його батько підшукали відповідний автомобіль, який коштував 8500,00 доларів США. Всіх коштів у його доньки та зятя не було, тому зять передзвонив ОСОБА_1 чи можуть її родичі позичити гроші на купівлю автомобіля. Коли передзвонила ОСОБА_1 і повідомила що гроші позиче їй ОСОБА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та чоловік власника автомобіля поїхали в м.Жовква взяли гроші та ОСОБА_1 і поїхали до Львова до нотаріуса оформляти довіреність. Був свідком того, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була суперечка на кого мала бути складена довіреність.

Свідок ОСОБА_4 будучи допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона позичала ОСОБА_1 30.11.2013 року гроші на купівлю автомобіля форд. Кошти ОСОБА_1 повернула в повному обсязі в літку 2014 року після народження дитини. Спірний автомобіль був куплений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Автомобіль знаходився в м.Жовква в подвір»ї будинку ОСОБА_1 На даній машині їздив ОСОБА_2 Однак 04.12.2013 року вона бачила, що на автомобілі за кермом спірного автомобіля їхав батько ОСОБА_2, ОСОБА_3 підвозив її з сім»єю та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до с. Кулява в гості через те, що на той час ОСОБА_2 не мав посвідчення водія.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

З свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 виданого 09.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції вбачається, 09.11.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

З листа Територіального сервісного центру № 4646 від 23.11.2016 року № 31/13-4646 /2578 на № 18.07.2016р. вбачається, що 05.01.2016 року автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1, з ОСОБА_5 було перереєстровано на ОСОБА_3.

Актом оцінки транспортного засобу ЛВК 011/02 від 01.10.2016 року підтверджено ринкову вартість автомобіля Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1, яка становить 157 558,00 грн.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1387 від 05.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі довіреності від 30.11.2013 року продав автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1, ОСОБА_3. За домовленістю сторін ціна згаданого вище транспортного засобу становить 3 000,00 грн.

30.11.2013 року ОСОБА_5 склала в користь ОСОБА_2 довіреність на розпорядження транспортним засобом, автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. та зареєстрована в реєстрі за № 2400.

З розписки виданої ОСОБА_5 вбачається, що остання 30.11.2016 року продала автомобіль автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та отримала від них кошти в сумі 8490,00 доларів США.

З кредитних договорів зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 2916/1696 claps від 01.10.2013 року та № 2917/1696 claps вбачається, що кредити 11200,00 грн. та 9363,20 грн. бралися на поточні потреби.

З довідки виданої ПП «Пріоритет» від 26.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 працював на даному підприємстві з 12.07.2008 року по 01.07.2010 року і мав середньомісячну заробітну плату 4157,00 грн. Однак, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 його заробітна плата з липня по грудень відповідно складала 1010, 00 грн. до 460,00 грн. у 2008 році від 515,00 грн. до 605 грн., в 2009 році від 605 до 750,00 грн., у 2010 році від 605,00 грн. до 1000,00 грн.

Із виписки № 19441 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом повторний крововилив у мозок, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., моторна афазія, геміпарез І- ІІ ст. Ожиріння ІІІ ст. З 07.11.2010 року по 21.11.2010 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу повторного крововиливу.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 адресованої Жовківському районному суду Львівської області від 07.06.2016року вбачається, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають разом з липня 2015 року.

ОСОБА_2 отримав посвідчення водія 19.06.2014 року, що вбачається із самого посвідчення водія серія НОМЕР_4.

ОСОБА_3 являється власником автомобіля MAN д.н. НОМЕР_5.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( стороною).

Згідно ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України якщо право чин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Суд приходить до переконання, що даною нотаріально посвідченою односторонньою угодою укладеною ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 був ними прихований інший правочин, який вони насправді вчинили договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля. За цією угодою Позивач передав власнику автомобіля ОСОБА_5 кошти за придбаний автомобіль в сумі 8490,00 доларів США, що стверджується, як поясненнями ОСОБА_5 та і свідка ОСОБА_6 та розпискою вданою ОСОБА_5 за куплений у неї автомобіль, а вона передала йому вказаний автомобіль та генеральну довіреність з правом відчуження вказаного автомобілю.

На підставі ст. ст. 235, 655 ЦК України фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля: ОСОБА_5, як власник автомобіля передала йому належний їй на праві власності автомобіль за певну грошову суму, а ОСОБА_2 прийняв його та ОСОБА_1 його дружина за вказаний автомобіль передала кошти в сумі 8490,00 доларів США разом зі своїм батьком ОСОБА_6 Тобто вчинені ними дії призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов*язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши від час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нотаріуси, що посвідчували правочин, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обгрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса, чого не мало місця під час розгляду даної цивільної справи по суті, а тому і не було потреби залучати нотаріуса до участі у розгляді даної справи.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інше речове право» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

На підставі наведених вище доказів суд приходить до переконання, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_1 було укладено 30.11.2016р. договір купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1.

Разом з тим, доказами які містяться в матеріалах справи спростовується твердження, про те, що спірний автомобіль придбано ОСОБА_3, а саме довіреністю, розпискою, та поясненнями свідків.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. держ. номер НОМЕР_1. недійсним суд враховує п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Недотримання вимог статті 362 ЦК України у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов'язків покупця. Позивач не пред»явив до суду позовної вимоги щодо переведення права покупця, а лише сплати компенсації 1/2 частини спірного автомобіля вартості автомобіля.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати автомобіль Ford Fusion 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нажитим за час шлюбу.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Ford Fusion 2004 р.в., універсал В, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 укладений 30.11.2013 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Зобов"язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля Ford Fusion 2004 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, що становить 78779 грн..

В решті частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_6, ІПН НОМЕР_7/ в користь ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_8/ судові витрати в розмірі 1063.39 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Ясиновський Р. Б.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.12.2016р.