АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1696/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/22/К/16 суддя Томаш В.І.
Категорія № 48 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Петренко К.І.

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання частини житлового будинку з надвірними спорудами об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами та 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання частини житлового будинку з надвірними спорудами об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки, в якому просила визнати 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 об'єктом її з ОСОБА_4 спільної сумісної власності; визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 кв. м. та житловою площею 30,5 кв. м. та на 1/3 частину земельної ділянки розміром 0,1007 га, надану для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_2

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу з 2005 року. Заповіту ОСОБА_4 не залишив. Крім, неї після Померлого є інші спадкоємці. Зокрема, спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - діти померлого.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина до складу якої входять житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0,1007 га, яка була передана у приватну власність для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд, кадастровий номер № НОМЕР_2. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою було придбано ними за договором купівлі-продажу від 05.12.2005 року. Після укладення вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами і з земельною ділянкою ОСОБА_4 здійснив в КП «МБТІ» м. Нікополь державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами на своє ім'я. Проте ОСОБА_4 не здійснив державної реєстрації про перехід права власності на зазначену земельну ділянку, яка була надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на своє ім'я і не здійснив відповідну відмітку про такий перехід права власності у Державному Акті про право власності на земельну ділянку. Підставою для її звернення із вказаним позовом до суду послугувало невизнання відповідачем ОСОБА_4 її права власності на вказане нерухоме майно.

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, а також вказаної земельної ділянки.

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 також звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Уточнивши в подальшому позовні вимоги просив, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 кв. м. та житловою площею 30,5 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_1 площею 0,1007 га, яка була надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 квадратних метрів та житловою площею 30,5 квадратних метрів та на 1/3 частину земельної ділянки розміром 0,1007 га, надану для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_2

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 квадратних метрів та житловою площею 30,5 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1007 га, яка була надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_2

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 квадратних метрів та житловою площею 30,5 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_1 площею 0,1007 га, яка була надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 квадратних метрів та житловою площею 30,5 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; та на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_1 площею 0,1007 га, яка була надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; а також визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 квадратних метрів та житловою площею 30,5 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; та на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_1 площею 0,1007 га, яка була надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування фактичних обставин справи. Вважає, що ОСОБА_1 не надано доказів участі у придбанні спірного будинку разом із померлим ОСОБА_4 Також апелянт зазначив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем лише четвертої черги, натомість вони із сестрою є спадкоємцями першої черги. Також ОСОБА_4 вважає, що суд визнаючи 2/3 частини спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_1, не врахував інтереси дітей ОСОБА_4, які на момент придбання спірного будинку були неповнолітніми. Крім того, ОСОБА_4В, в апеляційній скарзі зазначив, що ОСОБА_1 незаконно заволоділа двома автомобілями, які також є спадком померлого ОСОБА_4, один з яких відчужила без згоди дітей померлого, а іншим володіє стверджуючи, що він є дарунком померлого, проте доказів на підтвердження вказаного факту суду не надала. Крім того, заявник апеляційної скарги ставить під сумнів надану ОСОБА_1 довідку з місця роботи за 2007 рік, оскільки після того як вони почали жити однією сім'єю з померлим ОСОБА_4 з 2005 року, останній заборонив їй працювати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 (а.с.4), з яким ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2005 року і по день його смерті, що встановлено рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року (а.с.5), яке оскаржено не було, тому набрало законної сили.

Також вказаним рішенням суду було встановлені наступні обставини, які у відповідності до ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню. На момент коли між позивачкою та ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4, склались відносини, спільного житла вони не мали, тому на початку 2005 року вони вирішили придбати своє житло для спільного сумісного проживання в ньому. В липні 2005 року вони знайшли такий житловий будинок АДРЕСА_1 і вирішили його придбати у спільну сумісну власність для сумісного проживання. Домовившись із продавцем за ціну у розмірі еквівалентному 1800 доларів США, що на той час відповідало 9900 грн., вони узгодили з продавцем що в зазначений житловий будинок заселяться у серпні 2005 року, а до кінця 2005 року повністю розрахуються за нього і вже тоді укладуть та нотаріально посвідчать договір купівлі - продажу будинку з надвірними спорудами, оскільки оговореної суми грошей у них на час перемовин не було. В серпні 2005 року вони здійснили поточний ремонт у житловому будинку і 25 серпня 2005 року позивачка разом з ОСОБА_4 та його дітьми вселилися в цей житловий будинок. Таким чином, з 25.08.2005 року ОСОБА_1 постійно проживала і до сих пір проживає у вказаному житловому будинку. Разом з ОСОБА_4 вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет сім'ї, на спільні кошти придбали майно у житловий будинок, а також разом виховували та утримували його дітей. Тобто у них склалися повністю сімейні стосунки, які існували до дня смерті ОСОБА_4

05.12.2005 року за договором купівлі - продажу вони на ім'я ОСОБА_4 придбали вказаний житловий будинок за 1800 доларів США, що на той час відповідало 9900 грн. разом з приватизованою земельною ділянкою, що підтверджується текстом вказаного договору купівлі - продажу. На час сумісного проживання та придбання житлового будинку вони з ОСОБА_4 працювали, мали відповідний дохід, на який і був придбаний зазначений житловий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч.2 ст. 74 Сімейного кодексу України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Глава 8 Сімейного кодексу України регулює право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції проте, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, зокрема визнання 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/3 частину земельної ділянки розміром 0,1007 га, надану для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Із висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, а саме визнання за кожним із них права власності на 1/3 частину спірних домоволодіння та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, колегія суддів також погоджується, виходячи з наступного.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яка складається із 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,1007 га, надану для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_2, будучи спадкоємцями першої черги за законом після смерті свого батька, звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Кулика О.П. Проте, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про прийняття спадщини, оскільки право власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування житлового будинку з надвірними побудовами не перереєстровано на ім'я спадкодавця, до того ж між спадкоємцями, а саме дітьми померлого та жінкою, з якою померлий за життя проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу виник спір про право власності.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261ЦК України встановлено, що до першої черги спадкоємців за законом входять діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми померлого, тому входять до першої черги спадкування за законом, оскільки спадкодавець за життя не складав заповіту.

При цьому, за життя ОСОБА_4 належали 2/3 частини спірного будинку та земельної ділянки на якій розташовано будинок, тому з урахуванням вимог ст. 1267 ЦК України, згідно якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та визнання за кожним із них права власності на 1/3 частину домоволодіння та земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1, на відміну від дітей померлого, входить до лише четвертої черги спадкування не приймаються до уваги колегією суду, оскільки позивачем за первісним позовом не ставилось питання про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно в поряду спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного заволодіння ОСОБА_1 двома автомобілями, які також є спадком померлого ОСОБА_4, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане майно не є предметом позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, фактично зводяться до переоцінки доказів та є незгодою з їх оцінкою судом першої інстанції, при цьому доказів на їх підтвердження заявником апеляційної скарги, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав, однак у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім того, колегія суддів враховує, що позовні вимоги за первісним позовом визнавались в судах обох інстанцій іншим спадкоємцем першої черги за законом - ОСОБА_2, також вона заперечила проти апеляційної скарги в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакової

Н.О. Соколан