У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_4, про встановлення факту національної приналежності,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності його баби ОСОБА_5 до польської національності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані ухвали суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовим рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заява про встановлення факту належності до національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому цей факт не може бути встановлений в судовому порядку.

Така позиція висловлена в узагальненні Верховного Суду України «Судова практика огляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року в п.п. 11 п. 4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

Доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для їх скасування.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_4, про встановлення факту національної приналежності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович