АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц-796/9222/16 Головуючий у 1 інстанції -Коренюк А.М.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м.Київ

Колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Слюсар Т.А.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційні скарги ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання дій незаконними, припинення дій, що порушують права, відновлення прав, внесення змін до договору, зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року року позивач ОСОБА_2, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ»Київенерго») і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким: 1) визнати незаконними дії відповідача щодо зазначення у п.8 Договору №1 від 9.11.2005 року «Про користування електричною енергією», укладеного між сторонами, що будинок АДРЕСА_1 обладнаний газовою плитою; 2) визнати незаконними дії відповідача ПАТ»Київенерго» щодо здійснення нарахувань з 2005 року за електроенергію для зазначеного будинку, як для будинку, обладнаного газовою плитою; 3) зобов»язати відповідача ПАТ»Київенерго» здійснити перерахунок з 2005 року по дату ухвалення рішення за електричну енергію для зазначеного будинку за тарифами для будинків, обладнаних електроплитою; 4) зобов»зати відповідача здійснювати нарахування за користування електричною енергією для будинку АДРЕСА_1, як для будинку, обладнаного електроплитою; 5) внести зміни до Договору №1 від 09.11.2005 року про користування електричною енергією, виклавши п.8 в редакції: «8. Приміщення Споживача обладнані: стаціонарною електроплитою, стаціонарними електроустановками для опалення та нагрівання води.»; 6) внести зміни до зазначеного Договору, виклавши п.28 в наступній редакції: «28. Цей договір укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на один рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна зі сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Після завершення року, на який продовжено договір, якщо за місяць до його закінчення терміну його дії жодна зі сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, договір вважається продовженим на наступний рік.»; 7) стягнути з ПАТ»Київенерго» на користь позивача моральну шкоду у сумі 20.000 грн. /а.с.1-10,44-54/.

Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві послався на те, що 9.11.2005 року між ним та ПАТ»Київенерго» укладено Договір «Про користування електричною енергією», в якому, у п. 8 відповідач записав, що приміщення позивача обладнані стаціонарними газовими установками для опалення та нагрівання води, що не відповідає дійсності, оскільки газових установок у будинку позивача немає. Відповідно, вважає, що ПАТ» Київенерго», починаючи з часу укладання цього Договору, безпідставно стягує з нього, як зі споживача, послуги за користування електроенергією за підвищеним тарифом, оскільки тариф за користування електроенергією у будинках де використовується газове обладнання, є вищим, на відміну від приміщень, які не мають газового забезпечення.

Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує заподіянням йому страждань і переживань у з»язку з протиправними діями відповідача щодо стягнення з нього підвищеного тарифу за користування електроенергією.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року позов задоволено частково /а.с.73-75/.

Судовим рішенням зобов»язано відповідача ПАТ»Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1, за тарифами, як для будинку, обладнаного електроплитою, а в решті позову відмовлено.

В поданих апеляційних скаргах, сторони, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

Так, ПАТ»Київенерго» просив винести нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, вважаючи, що ПАТ «Київенерго», як електропередавальна організація, по особовому рахунку №1, який відкрито для розрахунків за спожиту електричну енергію на ім»я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 для нарахування сплати за поставлену та спожиту електричну енергію, з квітня 2015 року застосовує тарифи визначені постановою НКРЕ від 26.02.2015 року №220, а саме тарифи на Електроенергію, що відпускається населенню (у тому числі, яке проживає у житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами), за обсяг спожитий до 100 квт.год-0,366 грн., понад 100 квт.год - 0,63 грн., понад 600 квт.год. - 1.407 грн./а.с.78-80/.

Тобто, скаржник ПАТ»Київенерго» зазначив, що, починаючи з квітня 2015 року тарифи за користування електроенергією для всіх споживачі є однаковими, незалежно від того, чи обладнане житлове приміщення газовими установками.

Скаржник ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просила залишити без змін рішення в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині просила скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Послалась на доводи, викладені в позовній заяві /а.с.84-90/.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2015 року у позові ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі /а.с.124-126/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.05.2016 року указане рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2015 року скасоване, а справа повернута на новий апеляційний розгляд/а.с.213-215/.

Касаційною інстанцією зауважено на те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення та відмовляючи ОСОБА_2 у позові, не звернув уваги на умови автоматичного продовження договору укладеного сторонами «Про користування електричною енергією»; також, на думку ВССУ, суд не врахував, що позивач просить визнати незаконним нарахування за користування електроенергією за період з листопада 2005 року, а апеляційний суд взяв до уваги лише зміни до тарифів, починаючи з 1.04.2015 року; крім того, як зазначив ВССУ, апеляційним судом не вмотивований висновок про відмову у відшкодуванні моральної шкоди.

Як слідує із матеріалів справи, клопотань про застосування строку позовної давності сторонами до суду не подавалось.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» належить відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити частково, ухваливши нове рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямований на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

А в силу ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов»язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов»язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28.07.1996 року №28 визначено, що населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових потреб споживають електроенергію для потреб електроустановок, що належить їм за ознакою права власності або користування.

Відповідно до вимог п.п.1,3,5.1 цих Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між її власником та постачальником електричної енергії, а споживання електроенергії без договору не допускається.

Згідно п.п.1.6, 1.9 Правил користування електричною енергією договір на постачання електричної енергії має бути укладений постачальником електричної енергії з усіма споживачами, об»єкти яких розташовані на території здійснення ним ліцензованої діяльності постачальника електричної енергії.

Відповідно до положень п.3.5 Правил споживання електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу в укладенні договору.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на підключення до електричної мережі у випадку виконання Правил користування електричною енергією.

Таким чином, порядок постачання та користування електричною енергією визначений на законодавчому рівні.

Як слідує із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності приватний будинок АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 8.06.2005 року /а.с.12/.

Встановлено, що 9.11.2005 року за №1 між ОСОБА_2 та АЕК «Київенерго» (в подальшому - ПАТ «Київенерго») укладено договір «Про користування електричною енергією» /а.с.15/.

У п.8 цього Договору зазначено, що приміщення споживача обладнані: стаціонарною електричною, з поміткою «Газова», стаціонарними електроустановками для опалення та нагрівання води.

У п.28 Договору зазначено, що Договір укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна зі сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв,ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Аналізуючи зміст пункту 28 Договору, слідує, що чинність Договору «Про користування електричною енергією» від 9.11.2005 року за №1 укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Київенерго» є припиненою з 10.11.2009 року, оскільки сторони за цим Договором за обопільною згодою обумовили, що продовженим Договір може бути лише один раз і на один рік.

І цю обставину в повній мірі усвідомлює сам позивач ОСОБА_2, який у своїх позовних вимогах просить суд внести зміни до 28 пункту цього спірного Договору, сформулювавши його таким чином, що договір може автоматично продовжуватись на невизначений термін.

Тобто, позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом, з одного боку вважає, що спірний договір є чинним на час розгляду цієї справи, а з іншого боку, розуміючи, що Договір втратив чинність, просить суд змінити Договір, виклавши його пункт 28 у зовсім новій редакції та новим змістом, таким чином, щоб цей Договір дійсно міг автоматично продовжуватись на невизначений термін, оскільки, в іншому випадку, втрачається сенс позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що письмовий Договір №1 від 9.11.2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Київенерго» «Про користування електричною енергією» припинив свою дію з 10.11.2009 року на підставі умов договору.

Однак, відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з момента надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Із фактичних стосунків, що склались між сторонами, починаючи з 10.11.2009 року, у відповідності із зазначеною нормою (ч.2 ст.639 ЦК), колегія дійшла висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які відповідають особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в силу яких, Виконавець надає Споживачу комунальні послуги, а Споживач зобов»язаний їх оплатити, згідно із тарифами та строками, обумовленими сторонами, або визначені законом.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Незважаючи на те, що письмовий договір між сторонами про постачання електричної енергії до будинку позивача, за період, починаючи з 10.11.2009 року, не укладався і, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась, колегія суддів, керуючись вище зазначеними нормами матеріального права, при вирішенні спірних правовідносин виходить з того, що договірні відносини між сторонами продовжують існувати, але не за договором, який припинив свою чинність, а у відповідності до загальних та спеціальних норм цивільного законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини з надання послуг з енергозабезпечення.

Отже, дійшовши висновку про припинення з 10.11.2009 року Договору №1 від 9.11.2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Київенерго» «Про користування електричною енергією», колегія суддів вважає, що, таким чином, позовні вимоги позивача в частині внесення змін до пунктів 8 та 28 Договору №1 від 09.11.2005 року «Про користування електричною енергією», який припинив свою чинність 09.11.2009 року - є безпідставними.

Крім того, внесення змін до спірного Договору у спосіб, на якому наполягає позивач, не відповідає вимогам ст.651 ЦК України, згідно якої, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, передбачених договором або законом.

Оскільки чинність спірного Договору припинена у листопаді 2009 року, тому відсутній предмет спору взагалі, і, відповідно, в позові в частині внесення змін до Договору №1 від 09.11.2005 року «Про користування електричною енергією», належить відмовити.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними дій відповідача ПАТ «Київенерго» щодо зазначення у п.8 Договору №1 від 9.11.2005 року «Про користування електричною енергією» того, що будинок АДРЕСА_1 обладнаний газовою плитою, колегія суддів також не вбачає за можливе задовольнити з таких підстав.

В даному випадку, оскільки позивач, як сторона за спірним договором, не погоджується з умовами договору, які, можливо, були «нав»язані» позивачу при підписанні договору відповідачем, тому позивач повинен вирішувати це спірне питання шляхом звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним (повністю або в частині), чи про зміну договору в цій частині, але не про визнання незаконними дій іншої договірної сторони.

Тобто, позивач, не погоджуючись з умовами договору, просить суд визнати незаконними дії другої сторони за договором, а тому, відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, у позивача не було правових підстав для звернення до суду з цими позовними вимогами щодо захисту порушених прав шляхом обраного ним способу - визнання незаконними дій.

Відповідно до ст.4 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді визнання незаконними дії, які на його думку, були порушені включенням до договору інформації про те, що будинок позивача обладнаний газовою плитою, не відповідає способу захисту, передбаченого законом, а тому в цій частині позовних вимог також належить відмовити.

При вирішенні зазначеної позовної вимоги, колегія суддів, виходячи із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що, відмова у позові лише з підстав неправильного обрання способу захисту не є беззаперечно правильною, що узгоджується з правовим висновком, який втілений у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012року, справа №6-20цс11.

Однак, якщо судом не брати до уваги неправильно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а при вирішення спору виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів особи, то суду слід було самому визначати спосіб захисту прав позивача.

Тобто, оскільки позивач не погоджується з договірними умовами, зокрема в тій частині, що у п.8 Договору №1 від 9.11.2005 року «Про користування електричною енергією» зроблено посилання на те, що будинок позивача обладнаний газовою плитою, суду б належало розглядати спір про визнання недійсним договору в частині.

Однак, оскільки, як з»ясовано судом вище, цей договір є нечинним, починаючи з 9.11.2009 року, тому колегія суддів не вбачає за можливе задовольнити позов, навіть виходячи з іншого способу захисту прав позивача, оскільки відсутній предмет спору - сам спірний Договір.

Крім того, колегія суддів не вбачає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов»язати відповідача здійснювати нарахування за користування електричною енергією для будинку АДРЕСА_1, як для будинку, обладнаного електроплитою, оскільки на час розгляду справи, починаючи з 1.04.2015 року набрала чинності постанова НКРЕ від 26.02.2015 року №220, згідно якої, тарифи на електроенергію, що відпускається населенню (у тому числі, яке проживає у житлових будинках обладнаних кухонними електроплитами) є однаковим, як для споживачів, помешкання яких обладнане кухонними електроплитами, так і обладнаними для газового постачання.

При вирішенні позовних вимог щодо: - визнання незаконними дій відповідача ПАТ «Київенерго» щодо здійснення нарахувань з 2005 року за електроенергію для будинку позивача, як для будинку, обладнаного газовою плитою; та, - зобов»язати відповідача ПАТ»Київенерго» здійснити перерахунок з 2005 року по дату ухвалення рішення за електричну енергію для зазначеного будинку за тарифами для будинків, обладнаних електроплитою колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову в цих частинах позовних вимог з таких підстав.

Встановлено і не заперечується сторонами, що включно по 1 квітня 2015 року мала місце різниця у тарифах по оплаті за користування електроенергією у будинках, які обладнані газовими плитами та у будинках, які не забезпечені газовим обладнанням. При цьому, що не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_2, починаючи з часу укладання договору №1 від 9.11.2005 року «Про користування електричною енергією» сплачував на рахунок відповідача ПАТ»Київенерго» вартість наданих послуг з енергозабезпечення за підвищеним тарифом, тобто, як за житло, що має газове обладнання.

При цьому, відповідач ПАТ»Київенерго» не заперечував, що будинок позивача ніколи не був забезпечений газопостачанням.

Однак, володіючи цією інформацією, відповідач, між тим, щомісячно приймав платежі від позивача за користування електроенергією, як з помешкання, що має газове обладнання, тобто, у підвищеному тарифі.

Зазначене свідчить, що дії ПАТ»Київенерого», в результаті яких приймались платежі від позивача за підвищеним тарифом - є незаконними, оскільки протирічать вище зазначеним нормативним документам, згідно яких платежі від користувачів електроенергії здійснюються відповідно до встановлених тарифів.

Так, ПАТ «Київенерго», поважаючи свого споживача, в разі виявлення факту, що той сплачує за користування електроенергією за підвищеним тарифом, зобов»язаний був сам виявити ініціативу для усунення цієї невідповідності, (а не реагувати не лише тоді, коли споживач щось недоплачує).

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає також правомірними вимоги позивача в частині зобов»язати відповідача ПАТ»Київенерго» здійснити перерахунок з 9.11.2005 року за електричну енергію спожиту позивачем у належному йому будинку АДРЕСА_1, як будинку, не забезпеченого газовим обладнанням.

Відмовляючи у позові про відшкодування моральної шкоди у сумі 20.000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові в цій частині вимог, з посиланням на п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Отже, оскільки будь-якого заподіяння шкоди здоров»ю позивача діями відповідача ПАТ»Київенерго» не було заподіяно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 шляхом скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, з урахуванням доводів, викладених у мотивувальній частині цього рішення. В задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Київенерго» слід відмовити.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити частково.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 липня 2015 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства »Київенерго» щодо здійснення нарахувань з 2005 року за електроенергію для будинку АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2, як для будинку, обладнаного газовою плитою.

Зобов»язати Публічне акціонерне товариство »Київенерго» здійснити перерахунок з 9 листопада 2005 року по 1 квітня 2015 року за поставлену електричну енергію для будинку АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2, за тарифами для будинків, обладнаних електроплитою.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про скасування рішення у повному обсязі відхилити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді