Номер провадження: 22-ц/785/1719/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Железнова В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015р. ОСОБА_3, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що з 26.10.1986р. перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 24.07.2015р.

Від шлюбу мають повнолітню доньку Людмилу, 08.08.1987р. народження.

З 02.09.2011р. вона є інвалідом 1 групи, інвалідність ій встановлена безстроково.

З 09.02.2015р. вона проживає в стаціонарному відділенні Тарутинського Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тарутинської РДА. Вона отримує пенсію по інвалідності в сумі 1050 грн, з якої 75% утримується на її проживання у даному центрі, ще вона самостійно сплачує щомісячно 2000 грн. на потреби центру.

Позивачка зазначала, що вона тяжко хворіє, перебуває на обліку у лікаря -невропатолога КУ «Тарутинська центральна районна лікарня», постійно потребує амбулаторного і стаціонарного лікування.

Проте відповідач ухиляється від надання їй матеріальної допомоги, незважаючи на те, що він є працездатним та може надавати дружині матеріальну допомогу у звязку з її непрацездатністю.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісяця.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивачка з 02.09.2011р є інвалідом та отримує пенсію по інвалідності в сумі 1032 грн 70 коп. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015р. встановлено прожитковий мінімум на осіб, що втратили працездатність: з 1 січня 2015р. - 949 грн., а з 1 грудня 2015р. - 1074 грн. З огляду на це він вважав, що пенсія, яку отримує позивачка, забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом, що позбавляє її права на отримання аліментів на своє утримання. Також зазначав, що позивачка має земельний пай, від якого отримує дохід.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 06.11.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі ? частки від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 25.03.2015р. протягом строку інвалідності. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене судове рішення скасувати, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачки, вважаючи рішення суду першої інстанції, законним та обгрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та заслухавши пояснення осіб, що заявилися у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка має право на одержання аліментів від ОСОБА_2О на своє утримання в розмірі ? частки від його заробітку (доходу), щомісячно та протягом строку інвалідності.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 26.10.1986р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 24.07.2015р.

Позивачка з 02.09.2011р. є інвалідом 1 групи, непрацездатна, потребує постійного стороннього догляду, інвалідність встановлена безстроково, отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 1032,70 грн. щомісяця.

У звязку їз хворобою позивачка з 09.02.2015р. на платній основі проживає в стаціонарному відділенні Тарутинського Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Тарутинської РДА та сплачує за це 2184,44 грн. щомісяця.

Крім того, позивачка перебуває на обліку у лікаря-невропатолога КУ «Тарутинська центральна районна лікарня», постійно потребує амбулаторного і стаціонарного лікування не рідше 3-4 рази у рік, з постійним прийняттям ліків, необхідний постійний догляд за хворою.

Відповідач ОСОБА_2 працює менеджером по продажам, його заробітна плата за період березень - квітень 2015р. становить 4 166,67 грн., в тому числі березень - 666,67 грн., квітень - 3,500,00 грн.

Ураховуючи вищевказані обставини та приймаючи до уваги і те, що позивачка на теперішній час має дохід в розмірі 1 280 грн. 25 коп., вимагає стягнення аліментів з відповідача, фактично в якості допомоги на її утримання, суд першої інстанції визнав, що позивачка має право на утримання від колишнього чоловіка і це не суперечить вимогам ст. 75 СК України.

Проте цей висновок суду суперечить вимогам ч.ч. 1, 2, 4 ст. 75 СК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Частина 2 ст. 75 СК України встановлює, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частина 4 ст. 75 СК України презюмує, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У такому випадку він має право подати позов про стягнення аліментів на своє утримання.

Заперечуючи проти позову, відповідач, як на підставу для відмови у задоволенні позову посилався саме на положення ч.4 ст. 75 СК України.

Однак суд першої інстанції підставні заперечення позивача залишив без будь-якого дослідження, не врахував вимоги ч.4 ст. 75 СК України, унаслідок чого ухвалив у справі неправильне рішення.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" в бюджеті на 2015 рік закладені такі розміри прожиткових мінімумів: для осіб, які втратили працездатність: з 1.01.2015р. - 949 грн., а з 1.09.2015р. - 1074 грн.

Як видно з довідки УПФ у Тарутинському районі Одеської області від 04.11.2015р. №4453/02 розмір пенсії позивачки по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 1 групи збільшено та становить 1280,25 грн. - з вересня 2015р., а/с. 67.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачка на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення одержувала пенсію у розмірі 1280,25 грн. щомісяця, а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на той період складав 1 074 грн., тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 СК України ОСОБА_3 не вважається особою, яка потребує матеріальної допомоги, і тому вона згідно із законом не має права на утримання - одержання аліментів від відповідача.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи справу, неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. ст. 180-182 СК України, які визначають розмір аліментів для неповнолітніх дітей і не врахував, що питання визначення розміру аліментів одному з подружжя регулюються ст. ст. 80, 81 СК України.

За наявності таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316- 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року

скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_4

ОСОБА_5