УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 в розмірі 450 296,69 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права його продажу будь-якій особі - покупцеві, виселити їх з квартири та зняти з реєстраційного обліку.

Відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк», у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 29 червня 2010 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на ті обставини, що він укладений з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450 296,69 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права його продажу будь-якій особі - покупцеві. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Передано квартиру в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації. У задоволенні решти позовних вимог та зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу, але не меншою ніж 525 300 грн. Зупинено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 60 808,20 швейцарських франків строком до 12 вересня 2022 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.

Також у цей же день між сторонами укладено договір про кредитування поточного рахунку, за яким банк надав відповідачу овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафту, який становить 4 000 грн, а позичальник зобов'язався повернути банку ці кошти та сплатити відсотки за користування ними.

21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 14 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 22 травня 2023 року і сплатити відсотки за користування коштами.

29 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір, за яким відповідачі передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Предмет іпотеки передана відповідачами в іпотеку за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

У пункті 4.4. статті 4 Договору іпотеки зазначено, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем та становить 525 300 гривень.

За договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором, що забезпечений іпотекою.

Боржник не виконав узятих на себе зобов'язань, внаслідок чого станом на 24 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 450 296,69 грн, яка складається з: 13 818.93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 110 454,71 грн - заборгованість за кредитом; 1 252,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 10 012,67 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 та 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

ДанимЗаконом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, а позивач, до якого перейшло право вимоги, має право задовольнити їх шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за товариством права продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві за початковою ціною, що визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено порушення їхніх прав внаслідок укладення 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд враховуючи положення Закону України «Про іпотеку», умови договору іпотеки, дійшов вірного висновку щодо встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу, але не меншою ніж це встановлено п. 4.4. ст. 4 Договору іпотеки, а саме 525 300 грн.

Враховуючи правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15) дійшов вірного висновку щодо зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року в незмінній частині постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року в незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова