У Х В А Л А

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс Наталія Романівна, служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 лютого 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 лютого 2015 року залишено без змін.

У січні 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», статей 176, 177 СК України та статей 203, 215 ЦК України.

Для прикладу заявниця надала постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-214цс15).

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які встановивши, що на момент укладення спірного договору іпотеки від 27 березня 2008 року ОСОБА_4, яка була неповнолітньою, не мала права користування будинком, переданим в іпотеку, дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним цього договору іпотеки у зв'язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-214цс15) міститься висновок про те, що вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правовідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти наявність на момент укладення оспорюваного договору в дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідці про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) або на законі (на підставі статті 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс Наталія Романівна, служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема