Апеляційний суд Житомирської області
Справа №284/916/15-ц Головуючий у 1-й інст. Діброва О. В.
Категорія 27 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В.,

ОСОБА_1

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Народицького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики від 16 квітня 2014 року, укладеним між ним та родиною ОСОБА_3, в розмірі 600 доларів США (14600грн.) та 498грн. річних. В обґрунтування позову зазначив, що позичив відповідачці та її чоловіку 1000 доларів США, ОСОБА_4 написав розписку. Частину боргу вони повернули. У жовтні 2015 року ОСОБА_3 розпискою підтвердила залишок боргу. ОСОБА_4 помер, його дружина борг до цього часу не повернула.

Заочним рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року у позові відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів. Вказує, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5, які характеризують родину ОСОБА_4.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (як спадкоємця ОСОБА_4Б.) про стягнення боргу за договором позики встановлено, що 16 квітня 2014 року саме ОСОБА_4 одержав в позику від ОСОБА_2 1000 доларів США, з яких 400 доларів повернув восени 2014 року. 21 квітня 2015 року ОСОБА_4 помер.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у якій беруть участь ті самі особи (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №163цс12 за змістом ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 у письмовій формі погодила укладення договору позики і що отримані ОСОБА_4 грошові кошти були витрачені в інтересах сімї.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Залишити без змін заочне рішення Народицького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуюча: Судді: