№ 2/243/308/2016
РІШЕННЯ

25 лютого 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Чернишова Ю.В.

при секретарі - Білоусові Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів , -

В С Т А Н О В И В:

22.12.2015 р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики, посилаючись на те, що між відповідачкою і ним 24.12.2013 року був укладений договір позики, на підставі якого відповідачка отримала кошти у розмірі 32200 гривень і зобов'язалась повернути кошти до 24.12.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики 24.12.2013 року відповідачка видала йому розписку. Позивачеві кошти відповідачка не повернула і досі. Неодноразові звернення до відповідачки щодо повернення позичених коштів позитивних результатів не дали. Таким чином, відповідачка ухиляється від виконання свого зобов'язання щодо повернення коштів, у зв'язку з чим він вимушений звертатись до суду.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму боргу у розмірі 32200 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень., а також судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився надав заяву в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3, у судове засідання не зявився , просив справу слухати без його участі, наполягав на задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилася , належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр» із заявою про слухання справи у її відсутність не зверталася, тому судом прийнято рішення про заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Суд дослідивши документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що:

- 24 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 написала власноруч розписку про те, що вона взяла у ОСОБА_1 гроші у сумі 32200 в борг, які забовязалась повернути протягом року ( а.с.7)

З огляду на наведене договір визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте, як вбачається з позовної заяви, у визначений договором кінцевий строк 24 грудня 2014 року та до теперішнього часу сума боргу відповідачеві не повернена.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики від 24 грудня 2013 року.

У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню.

За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_2 не використала наданого законом права та не звертався до суду із позовом про оспорювання договору позики та не надала заперечення на позов ОСОБА_1Ю, де б зазначила про недійсність договору позики або його хибність.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобовязання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у ОСОБА_2 виникли зобовязання по поверненню позики. А тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України він повинен повернути борг, як того і вимагає позивач.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені вимоги позивачем не заявлялися.

Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 32 200 грн.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В звязку з викладеним з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 487,20 грн., за подачу до суду позовної заяви які підтверджуються квитанцією ( а.с.2) , витрати за опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» у розмірі 420 ,0 грн. які підтверджуються квитанцією ( а.с.37) , а також витрати на правову допомогу у розмірі 2000,0 грн. які підтверджуються квитанцією ( а.с.8)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: 84109, Україна , Донецька область , м. Словянськ , вул. Вокзальна( колишня Свердлова), 57/62 на користь ОСОБА_1,.ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: 84100, Україна, Донецька область, м. Словянськ , вул. Красний Пахар, 59, ІПН НОМЕР_1 кошти у розмірі 32 200 ( тридцять дві тисячі двісті) гривень 00 коп. , судовий збір у розмірі 487,20 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн., витрати за опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» у розмірі 420 ,0 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Роз'яснити, що відповідно до вимог ст. 228,229 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Словянського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_4