УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просило: стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2008 року в розмірі 80 154,5 доларів США; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 тис. грн.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовувало тим, що 09 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 38 846,41 доларів США під 17,04 % з кінцевим терміном повернення кредиту - 07 червня 2013 року.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_6 були забезпечені шляхом укладення з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки від 20 жовтня 2010 року (розмір відповідальності поручителя - 10 тис. грн) та із ОСОБА_7 договору поруки від 09 червня 2008 року.

ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 14 серпня 2012 року винила заборгованість у загальному розмірі 81 406,06 доларів США, яка складається з: 27 674,03 доларів США заборгованості за кредитом; 11 055,65 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом; 2 622,96 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 36 147,15 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,28 доларів США штрафу (фіксована частина); 3 874,99 доларів США штрафу (процентна складова).

У зв'язку з наведеним та враховуючи наявність непогашеної кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд задовольнити даний позов у обраний позивачем спосіб.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_6 ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 27 674,03 доларів США заборгованості за кредитом, 11 055,65 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 тис. доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США штрафу (фіксована частина), 3 874,99 доларів США штрафу (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_6 ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 827 грн, з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що ОСОБА_6 09 червня 2008 року уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 38 846,41 доларів США. Строк повного погашення кредиту 07 червня 2013 року.

09 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки.

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки.

Станом на 14 серпня 2012 року в зв'язку із невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 81 406,06 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів отримання ОСОБА_6 кредитних коштів за кредитним договором 257 від 09 червня 2008 року, доказів направлення боржнику повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, доказів про направлення на адресу поручителів вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, відтак позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд визнав недоведеними та необґрунтованими.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що зазначений вище кредитний договір підписано ОСОБА_6 і його не визнано недійсним, а тому він є чинним. Факт отримання кредитних коштів позичальником, наявність та розмір кредитної заборгованості підтверджуються наданими позивачем розрахунком заборгованості, випискою про рух грошових коштів.

На підставі таких встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновків, що нарахована позивачем кредитна заборгованість підлягає частковому стягненню з відповідачів у обраний апеляційним судом спосіб за виключенням комісії, оскільки її сплата не передбачена кредитним договором, та зі зменшенням, на підставі вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, пені до 3 тис. доларів США, оскільки розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір збитків.

З такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна, виходячи із наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв'язку із порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор (ПАТ КБ «ПриватБанк») використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із цим платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову і стягуючи заборгованість за кредитним договором із ОСОБА_6, як боржника, та ОСОБА_7, як поручителя, і відмовляючи в іншій частині позову, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що позивачем (юридичною особою) заявлено вимоги і до іншого поручителя - ПАТ «Акцент-Банк» (юридичної особи), однак висновки щодо даних позовних вимог та мотиви відмови у їх задоволенні в рішенні апеляційного суду відсутні.

Необхідно зазначити, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд має відкривати провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляти у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Такі правові висновки висловив Верховний Суд України у постанові від 01 липня 2015 року, справа № 6-745цс15, і вони є обов'язковими для врахування при розгляді справи судом.

Крім того, зі змісту кредитно-заставного договору, укладеного 09 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що кредитні зобов'язання позичальника забезпечуються заставою у вигляді транспортного засобу марки BMW 750І, державний номер НОМЕР_1, який належить позичальникові на праві власності.

До касаційної скарги заявником додано копію рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2012 року про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на вказаний вище предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2008 року, укладеним з ОСОБА_6, в розмірі 69 624,96 доларів США.

При вирішенні даного спору, апеляційним судом не враховано наявності судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, не встановлено періоду нарахування заборгованості, яка стягнута рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2012 року та чи виконано таке рішення суду.

Дані обставини мають значення для правильного вирішення спору та мають бути ретельно досліджені.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 21 жовтня 2015 року, справа № 6-2003цс15).

Стягуючи і пеню і штрафи, апеляційний суд не мотивував у рішенні правових висновків з цього питання, а обмежився лише посиланням на надані позивачем розрахунки, що суперечить п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитна заборгованість виникла з серпня 2008 року.

ОСОБА_6 при розгляді справи зазначала про необхідність застосування до вимог позивача щодо стягнення пені строку позовної давності в порядку ч. 2 ст. 258 ЦК України (а. с.47 зворот).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 03 червня 2015 року, справа № 6-31цс15).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 06 листопада 2013 року, справа № 6-116цс13).

Рішення апеляційного суду не містить посилання на період нарахування пені стягнутої судом, а також висновків щодо доводів ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

З наведеного вище вбачається, що апеляційним судом зроблено помилкові та передчасні висновки про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки із відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та саме в такому розмірі, крім того, не перевірено доводів щодо пропуску строку позовної давності до частини боргу за кредитним договором.

У зв'язку з наведеним вище, вважати, що апеляційним судом в повному обсязі виконано вимоги ст. 303 ЦПК України, перевірено належним чином законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та ухвалено оскаржуване в касаційному порядку рішення з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, не можна.

З підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська