У х в а л а

іменем україни

8 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Леванчука А.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та додаткових витрат на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь не донараховану заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 180 022 грн 72 коп., додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина у розмірі 9 720 грн за кожен рік навчання та проживання у гуртожитку, пеню в розмірі 10 748 грн 73 коп. та індекс інфляції з 2002 року.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року позов задоволено частково: з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто 2 572 грн 23 коп. заборгованості по сплаті аліментів з доходів від земельного паю, пеня у розмірі 783 грн 15 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 березня 2016 року рішення районного суду в частині стягнення пені за затримку сплати аліментів змінено,стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за затримку сплати аліментів на утримання сина у розмірі 2 545 грн 46 коп. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину в розмірі 3 022 грн 50 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанції, ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 4 860 грн витрат на навчання сина, 1 185 грн витрат за проживання його в гуртожитку, не утриманого розміру аліментів з доходів від земельного паю в сумі 2 572 грн, 8 612 грн 53 коп. несплаченої заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов про стягнення заборгованості по сплаті аліментів із земельного паю, пені, районний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення інших вимог позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за затримку сплати аліментів, додаткових витрат на дитину відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Твердження позивача про не розгляд судами її позовних вимог, про які зазначено в касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи і були предметом оцінки судовими інстанціями.

Крім того, питання про стягнення витрат на навчання сина та проживання його у гуртожитку досліджувалося апеляційним судом, яким правильно встановлено обставини справи, у результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено. Суд касаційної інстанції не може встановлювати факти, які не були встановлені в рішенні.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук
В.О. Савченко