АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/795/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2449/16Головуючий у 1-й інстанції Святська О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Панченка О.О., Обідіної О.І.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Державний ощадний банк України" про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначила, що 11 липня 2009 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді грошових заощаджень, що знаходяться на рахунках № 553, №554 філії № 62/04 міського відділення № 62 Ощадного банку України. У наданні допомоги на поховання позивачу було відмовлено. Співробітниками банку було повідомлено, що для отримання заощаджень необхідно відкрити поточний рахунок, після чого позивачем було укладено три договори про відкриття фізичною особою поточного рахунку, а кошти вона так і не отримала. Станом на день отримання свідоцтва про право на спадщину, яка складається з грошових заощаджень з належними процентами та всіма видами компенсацій до них, розмір заощаджень становить 4 357,30 грн., з урахуванням інфляції ця сума становить 23 100,00 грн.

Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 23 100 грн. по рахунках № 553, №554, відсоток на пеню за 6 років та 3 місяці у розмірі 80 007, 63 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000, 00 грн., а всього 106 007, 63 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 500 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Із рішенням суду не погодилася ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на її користь грошові кошти.

Як підставу для скасування рішення місцевого суду ОСОБА_2 зазначає необґрунтованість рішення, прийняття його із порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 мав внески у Ощадному банку СРСР, що знаходяться на рахунках № 553, №554 та були відкриті на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» як разова індексація вкладів громадян, поміщених на період до 02.01.1992 року у співвідношенні 1 крб. на 1,05 грн., на проіндексовані суми, які на даний час знаходяться на позабалансовому спеціальному рахунку Ощадбанку, та видано компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких у вкладника виникає право на отримання компенсаційних сум у майбутньому за рахунок Державного бюджету. Кошти, що знаходяться на компенсаційних рахунках, вкладниками не вносилися на збереження в Ощадбанк, це суми, які держава планує поступово виплатити в якості компенсації втрат від знецінення заощаджень, наявність коштів для компенсації обумовлена окремими статтями видатків у Державному бюджеті України.

Згідно наданих позивачем по справі ОСОБА_2 ощадних книжок на ім'я ОСОБА_3 на цих книжках зазначені суми 1249,42 грн. та 3107,88 грн.

11 липня 2009 року ОСОБА_3 помер. Його спадкоємицею за законом є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, серії ВМО № 677987 від 15 січня 2010 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори.

ОСОБА_4 звернулася до відповідача з приводу отримання коштів після померлого ОСОБА_3 саме як спадкоємиця, та не оформляла ощадні книжки на своє ім'я. Таким чином дані правовідносини регулюються главою 86 книги 6 ЦК України «Спадкове право», яка не передбачає відшкодування моральної шкоди, і правовідносини, що виникли по цій справі, не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно листа відділу контролю якості обслуговування фізичних осіб АТ «Ощадбанк» допомога на поховання ОСОБА_3 була внесена в реєстр 15 листопада 2012 року. В судовому засіданні представника відповідача пояснив, що дані ОСОБА_2 на отримання коштів на поховання померлого ОСОБА_3 були внесені до реєстру 16 липня 2009 році, а 15 листопада 2012 року була лише актуалізація цих даних (оновлення та підтвердження).

Суд першої інстанції також вірно взяв до уваги Постанову КМУ від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР», Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» відповідно до якої вирішено провести з 01 червня 2012 року виплату громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», а також в облігації Державної цільової безпроцентної позики1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР у загальному розмірі 6 152 430 тис. грн., у тому числі: 552 000 тис. грн. - спадкоємцям вкладників, які померли у 2005-2011 роках і не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень протягом 2005-2009 років, а також померлих у 2012 році або іншим особам, визначеним ст.8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 500 грн.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що згідно вищевказаної постанови, на користь позивача по справі ОСОБА_2 підлягають стягненню кошти в розмірі 500 грн., та щодо відмови в іншій частині позовних вимог.

За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та те, що воно задовольняє вимоги відповідача не є підставою вважати його не законним, оскільки позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження однобокості оцінки обставин справи.

Крім того, ОСОБА_2 посилаючись на недостатність часу для ознайомлення з повним текстом рішення суду зазначала, що надасть доповнення до поданої апеляційної скарги, проте на даний час до суду вони не надходили.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, обєктивно дослідив докази по справі та дав їм оцінку, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами представника відповідача, що виходячи із положень Закону України Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», зокрема ст. 6 цього Закону, суми коштів на компенсаційних рахунках це суми, які держава планує поступово виплачувати в якості компенсаційних втрат від знецінення заощаджень. Компенсаційний рахунок це фактичне отримання права на отримання компенсацій за певних умов. Однією з таких умов є наявність коштів для компенсації заощаджень, які визначаються в Державному бюджеті України. Тобто, лише при надходженні коштів з Державного бюджету на кореспондентський рахунок Ощадбанку установи Ощадбанку виплачуються компенсаційні суми в тому числі на поховання.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.О. Панченко

ОСОБА_5

Згідно оригіналу ОСОБА_1