Провадження № 2/712/11/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: служба у справах дітей міста Черкаси, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із даним позовом до відповідача про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, посилаючись на те, що 03 жовтня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, за яким вона передала банку в іпотеку квартиру за вищевказаною адресою, в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачем. Перед укладенням договору іпотеки вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_2 передав працівникам банка наступний перелік оригіналів документів: договір обміну квартири; технічний паспорт; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно; витяг з реєстру права власності на нерухоме майно; копії паспортів власників; довідки про відсутність заборгованості по комунальним платежам, довідка про зареєстрованих осіб. Відповідно до наданої ОСОБА_2 довідки про зареєстрованих осіб на момент укладення договору іпотеки у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 - з ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та вона. Проте, всупереч наведеному вона дізналась, що працівниками банку надано до суду зовсім іншу довідку, відповідно до якої у вищевказаній квартирі на момент укладення договору іпотеки була прописана лише вона. Про дану обставину вона дізналась в серпні 2013 року, коли справа перебувала у суді. Відповідно до довідки КП Соснівська служба утримання будинків № 2509 від 02.08.2013 року неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі ще до укладення договору іпотеки. З моменту реєстрації і по теперішній часз реєстрації ніхто не знімався. Так як в квартирі проживало двоє неповнолітніх дітей, вважає, що укладенням договору іпотеки без попередньої згоди органу опіки та піклування порушено житлові права неповнолітніх дітей. А тому звернулась з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 03 жовтня 2008 року за яким позивач передала банку в іпотеку квартиру за вищевказаною адресою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що неповнолітні діти позивачки на момент укладення договору іпотеки майнових прав на квартиру, придбану за кредитною угодою, не мали, а тому для укладення договору іпотеки в даному випадку згода органу опіки і піклування не потрібна. Згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

03 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, № CS10GA00000321, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріальною округу ОСОБА_6 за реєстраційним №3411 за яким позивач передала банку в іпотеку квартиру за вищевказаною адресою, в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недотримання в момент укладання правочину цих вимог є підставою для визнання цього правочину недійсним ( ч. 1 ст.215 ЦК України).При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Таким чином, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування розпоряджатись майновими правами дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Тобто за змістом вказаних норм закону дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обовязок батьків.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних аконом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав дитини щодо жилого приміщення (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2940 цс15 від 20 січня 2016 року) .

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що на час укладення договору іпотеки в квартирі були зареєстровані неповнолітні діти, а тому на його укладення необхідна була згода органу опіки та піклування.

Заперечуючи проти позову, представник банку стверджував, що на час укладення спірного договору, в квартирі була зареєстрована лише позивач.

З метою забезпечення доказів у справі судом була витребувано у приватного нотаріуса ОСОБА_6 документи, на підставі яких посвідчувався оспорюваний договір.

В наданих до суду документах нотаріуса міститься довідка ВЖ РЕУ № 5 від 05.09.2008 року згідно з якою в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано одну особу - ОСОБА_2- чоловік позивачки. Довідка видана для подання до нотаріальної контори. Більше того, ОСОБА_1 окремою заявою підтвердила, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки дітей, що зареєстровані в житловому приміщенні та мають право користуватись предметом іпотеки немає. Також ОСОБА_1 підписавши договір іпотеки особисто засвідчила, що при укладенні договору іоптекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сімї, які мають право користуватись даним предметом іпотеки.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5, яка пояснила суду, що довідку від 05.09.2008 року, яка міститься в матеріалах нотаріуса, про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_4 вона підписувала, проте не памятає чому вказувала лише одну зареєстровану особу. Іншу довідку від 02.08.2013 року в якій значаться зареєстрованими у квартирі і неповнолітні діти і яка відрізняється від довідки наданої нотаріусу, також підписувала вона.

Також суд критично оцінює і доводи позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 про те, що представнику банку вони надавали для оформлення іпотеки іншу довідку, ніж та, що знаходиться в матеріалах у нотаріуса. При цьому, доказів на підтвердження вказаного, крім власних пояснень, суду не надали.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки належить на праві власності позивачці у відповідності з договором міни від 29.02.2008 року. Малолітні діти позивачки, які зазначені у довідці про склад сімї та зареєстрованих осіб від 02.08.2013 року не мали і не мають права власності на цю квартиру. Вони набули права користування житлом - квартирою № 48 по вул. Пальохи, 1 у м. Черкаси як члени сімї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства». А тому укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітніх ОСОБА_3Р, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користування житлом - квартирою № 48 по вул. Пальохи, 1 у м. Черкаси.

Також суд вважає, що безпідставними і твердження позивача про те, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки будуть порушені житлові права неповнолітніх дітей, оскільки під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто, особам, яких виселяють із жилого будинку (приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 в іпотеку передала квартиру, яка належала їй на праві власності у відповідності з договором міни, а не придбала її за рахунок кредитних коштів, а тому малолітні діти позивачки можуть бути виселені із спірного житлового приміщення із наданням іншого житла.

Більше того, власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини , які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами представників дитини, а може спричинити інші наслідки передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Укладаючи договір іпотеки іпотекодавець ОСОБА_1 як мати малолітніх отримала письмову згоду від свого чоловіка ОСОБА_2 на передачу квартири в іпотеку та підтвердили, що даним договором іпотеки не порушуватимуться права неповнолітніх дітей. (п. п.12.5, 12.9 договору іпотеки). А тому твердження про існування іншої довідки про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, а саме наявність зареєстрованих неповнолітніх дітей, у звязку з чим для посвідчення договору іпотеки необхідна була згода органу опіки та піклування суд вважає надуманими . При цьому, недобросовісність іпотекодержателя банку, не встановлено.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги чинного законодавства, суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору іпотеки відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, ЦПК України, ст. ст. 203, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: