Справа № 381/2256/15-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/1444/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 38 15.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що вона є донькою ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина до майна якого уввійшов житловий будинок АДРЕСА_1, земельні ділянки на території Берлозівської сільської ради.

При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо, що за життя її матір склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїм дітям. Як відомо позивачці мати заповідала все своє майно їй, а пізніше переписала заповіт і у позивача виникли сумніви відносно дійсності даного заповіту

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і позов задоволити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років померла ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 11.12.2014 року (а.с.25). Померла була матірю позивача - ОСОБА_2 та відповідачів по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на майно померлої, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, на земельні ділянки.

Спадкодавиця за життя залишила заповіт складений 02 жовтня 2013 року, посвідчений Березянською О.П. секретарем Борівської селищної ради Фастівського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за №298 (а.с.10). Даним заповітом померла заповідала все своє майно своїм дітям - позивачу та відповідачам по справі кожному у відповідній частині.

У зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_4 до справи у якості правонаступника залучено ОСОБА_9.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 215ц від 07.10.2015 року за результатами проведення експертизи ОСОБА_7 на період вчинення заповіту від 02 жовтня 2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Борівської селищної ради народних депутатів Березянською О.П., страждала на органічний астенічний розлад внаслідок вікових змін, церебросклерозу та наслідків ГПМК, але ступінь виразності даних психічних розладів був такий, що ОСОБА_7 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.53-55).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснено, що для визначення наявності у особи стану, коли вона немогла розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.), на момент укладення спірної угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи позивача про те, що ОСОБА_7 була хворою людиною і під час складання заповіту немогла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, крім пояснень самого позивача, не підтверджені відповідними доказами та спростовуються письмовими матеріалами справи.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позивачем не надано достатніх, належних доказів, які б підтвердили хворобливий стан ОСОБА_7 під час посвідчення заповіту 02.10.2013 року, при якому вона, внаслідок функціональних розладів психіки або іншого хворобливого стану не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт вчинений особою, яка усвідомлювала значення своїх дій і дана обставина підтверджується висновком експертизи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заявляючи вимогу про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_2 не надала доказів того, що її мати ОСОБА_7 на момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. З наявного у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що спадкодавець страждала на органічний астенічний розлад внаслідок вікових змін, церебросклерозу та наслідків ГПМК, але ступінь виразності даних психічних розладів був такий, що ОСОБА_7 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді