Справа № 449/1602/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді: Гуняк О.Я.

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідачів: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни обєднану цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб без самостійних вимог: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання провочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на будинковолодіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів - ОСОБА_6, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб без самостійних вимог: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 20.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7;

- визнання недійсним договору дарування, укладеного 23.08.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7;

- витребуванням спірного майна у ОСОБА_4;

- скасування державної реєстрації права власності на комплекс будівель цеху по пошиттю пухо-перових швейних виробів за адресою: с. Серники, вул. Кругляка,буд. 5 Перемишлянського району Львівської області за ОСОБА_4;

- визнання права власності за позивачем на будинковолодіння за адресою: с. Серники, вул.Кругляка,буд.5, Перемишлянського району Львівської області;

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору дарування від 14.06.2005 р. право власності на будинковолодіння за адресою: с. Серники Перемишлянського району було нею набуто у приватну власність - 14.09.2006 року, згідно рішення виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району №26, отримала дозвіл на перепрофілювання власної господарської будівлі під цех по пошиттю пухо-перових швейних виробів та власного будинку під офіс на власній земельній ділянці.

В серпні 2012 року ОСОБА_4 маючи намір розлучитися, приховуючи від неї дійсні наміри, наполіг на відчуженні будинковоління його матері ОСОБА_6, з метою уникнення оподаткування. Для налагодження стосунків, погодилась укласти фіктивний договір. Відповідачі запевняли, що таке відчуження не матиме жодних реальних наслідків, укладається на папері, а фактично вони продовжують користуватися спірним майном, працювати,проживати та оплачувати послуги.

20.08.2012 року було укладено договір купівлі - прадажу. Який саме договір укладався вона не знала. Вважала, що укладає фіктивний договір, яким облегшить фінансовий стан підприємства та збереже сімю. Звертає увагу суду на те, що лише через три дні після укладення договору зрозуміла, що чоловік заволодів її приватним майном, коли уклався договір дарування 23.08.2012 року, згідно з яким його мати ОСОБА_6 подарувала йому вищезазначене будинковолодіння.

Зазначає, що в силу вимог ст.,ст. 203,215,216, 234 ЦК України такий договір не породжує жодних правових наслідків, оскільки в укладеному договорі внутрішня воля сторін не була спрямована на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав і обовязків, не відповідала зовнішньому її прояву. Передача нерухомості до даного часу не відбулась, бо з часу укладення договору продовжує користуватися спірним будинковолодінням, оплачує послуги. Розрахунок згідно договору не проводився.

15.12.2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд ухвалити рішення, яким:

- виселити ОСОБА_2 з комплексу будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району Львівської області;

- зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні комплексом будівель по пошиття пухово-перових швейних виробів та земельною ділянкою площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що комплекс будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки площею 0,2500 га. по вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району є його особистою приватною власністю. Згідно правовстановлюючих документів належить ОСОБА_4, на підставі договору дарування, укладеного 23.08.2012 року між ним та ОСОБА_6

Зазначає, що ОСОБА_2 самовільно захопила комплекс пухово - швельний виробів, відповідно і земельну ділянку на якій він розташований. Відповідач використовує комплекс для особистого проживання та ведення домашнього господарства. Чинить перешкоди у користуванні комплексом, перешкоджає підприємницькій діяльності, не допускає позивача до комплексу, що впливає на його матеріальний та моральний стан.

На неодноразові звернення, відповідач добровільно звільнити комплекс не бажає. Звертає увагу суду, що зареєстрований, як фізична особа підприємець і основна його діяльність полягає у пошиттю пухово-перових швейних виробів. Вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 316,317,319,321,386,391 ЦК України, відповідач своїми діями перешкоджає у користуванні та розпорядженні будівельним комплексом на власний розсуд, добровільно не бажає звільнити такий.

В судовому засіданні позивач та відповідно відповідач за обєднаним позовом - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, уточнивши такі в частині вимоги витребуванням спірного майна у ОСОБА_4, просила такі залишити без розгляду, оскільки таке майно не вибуло з її володіння. Просить позов задоволити. Позовні вимоги ОСОБА_4 заперечила, вважає такі надуманими, безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Пояснила, все своє життя дуже боялася чоловіка ОСОБА_4 Стверджує, що він заставив її підписати договір купівлі-продажу, оскільки погрожував її. Вона знала, що за договір укладає, однак вважала такий фіктивним, оскільки так її запевнив чоловік. Окрім цього, хотіла зберегти сімю від розпаду. Всі документи для укладення договору збирав ОСОБА_4 Вона ні виготовленням, ані замовленням таких не займалась. Жодних коштів, відповідно до договору купівлі продажу, а саме в сумі 959 500 від ОСОБА_6 не отримувала. Звертає увагу суду на те, що фактично у ОСОБА_6 не могло бути в наявності таких значних коштів, оскільки така особа є похилого віку, жодного іншого доходу, окрім пенсіє немає. Зазначає, що місцем її реєстрації є м. Львів, вул. Щурата,12/50, де фактично проживають її діти, яких вона часто навідує, допомагає по господарству, однак місцем її фактичного проживання є комплекс будівель по пошиттю пухово перових швейний виробів, що в с. Серники Перемишлянського району, який фактично є житловим будинком,обладнаний як такий, де здійснює господарство, про що свідчать фотокартки.

Представник позивача - ОСОБА_3 позов підтримала. Просила визнати недійсними укладені договори, відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову. Покликаючись на вимоги ст.ст. 203, 234, 655 ЦК України. Пояснила, що згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не мала наміру відчужувати нерухоме майно, жодний розрахунок з нею не проводився. Зазначає, що ОСОБА_2 документів для укладення договору не готувала, так як не бажала такий укладати, договір підписала не маючи намірів відчужувати комплекс, тому і проживає там до даного часу. Відповідач ОСОБА_6 не мала ні фізичної ні матеріальної можливості придбати таку нерухомість, не цікавилась, що за обєкт купує, не їздила оглядати такий ні до підписання договору, ні після.

Звертає увагу суду на те, що покупець не переконався в реальному існуванні обєкту купівлі, в його вартості та придатності до експлуатації, відсутності обтяжень. Вказане свідчить про відсутність волевиявлення на придбання обєкта нерухомості. Окрім цього, не виконанні умови договору від 20.08.2012 року щодо виселення ОСОБА_2 в якому вона досі проживає та сплачує всі послуги. Обдарований ОСОБА_4 не звертався в правоохоронні органи чи суд з метою виселення ОСОБА_2 Більше того, протягом останніх десяти років ОСОБА_6 не була в житловому будинку, який придбала, є людиною матеріально залежною від сина ОСОБА_4 Сторони договору не організовували укладення такого, не домовлялись між собою про намір його укладення, не готували документи, не домовлялись з нотаріусом, зустрілись лише в день укладення договору - 20.08.2012 року в нотаріуса, де обидві виконали вказівки ОСОБА_4 та підписали фіктивний договір.

Всі ці обставини в сукупності, а саме: відсутність доказів щодо розрахунку, згідно договору купівлі - продажу, відсутність реальних намірів на придбання обєкта нерухомості, невиконання сторонами положень договору щодо передачі будівель 21.08.2012 року та виселення, свідчить про відсутність реального наміру покупця придбати обєкт нерухомості в користування та про те, що про такі умови сторони домовлялись, а договір купівлі - продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та реальне заволодіння обєктом нерухомості.

Вважає, що ОСОБА_4 намагався заволодіти майном, використавши осіб, які від нього залежали. Короткий момент, який між укладеними договорами, під час якого не відбулася передача майна свідчить про те, що дійсною, прихованою метою укладених договорів був безкоштовний перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_4

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та відповідно позивач за об'єднаним позовом, а також представник ОСОБА_5, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні позовній заяв та просять такі задоволити, позовні вимоги ОСОБА_2 заперечили з підстав.

ОСОБА_4 пояснив, що 1989 році ОСОБА_8 (батько його дружини) дав їм для будівництва земельну ділянку. Згодом, вони збудували житловий будинок, проживали в ньому. ОСОБА_2 вела підприємницьку діяльність, добре зналась на всій документації. Розмови щодо продажу комплексу в його сімї розпочалися з зими 2012 року, оскільки були потрібні кошти для проведення ремонтних робіт в магазині для здійснення підприємницької діяльності. Спочатку, вони з дружиною - 12.06.2012 році звернулись до нотаріуса ОСОБА_9, яка пояснила, який пакет документів необхідний для продажу нерухомості. Документи для продажу готувались близько місяця. Згодом, 20.08.2012 р. оформили договір купівлі-продажу в нотаріуса ОСОБА_7 Звертає увагу суду на те, що його мати ОСОБА_6 впродовж свого життя накопичувала кошти, працювала зі своїм чоловіком. Перед укладенням договору ОСОБА_6 передала гроші - ОСОБА_2 в квартирі на вул. Щурата в м. Львові. При передачі грошей присутній не був. Згодом мати вирішила подарувати йому комплекс. Звертає увагу суду на те, що оскільки ОСОБА_2 не виконала умов договору, не виселилась та перешкоджає йому користуватися власністю, а саме здійснювати підприємницьку діяльність в комплексі будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів, продовжити виробництво, що є не можливим у звязку з тим, що ОСОБА_2 чинить перешкоди.

Відповідач ОСОБА_6 пояснила, що невістка ОСОБА_2 запропонувала їй купити комплекс за 959500,00 гривень. Вона згодилась, гроші збирала з 1973 року, вимінюючи їх в долари на Краківському ринку. Все своє життя, до 70 років працювала кравцем. Окрім цього, чоловік працював столяром, після роботи підробляв. Вирішила всі свої заощадження вкласти в нерухомість, а потім подарувати старшому синові, щоб всім іншим допомагав. З ОСОБА_4 щодо купівлі не радилась, це було її рішення. Зателефонувала синові, він приїхав, завіз її до невістки, щоб передати гроші, такі рахувала сама, без будь-якої допомоги, які купюри і по скільки не памятає. ОСОБА_2 гроші взяла, при ній не перераховувала. Перед купівлею та після такої, нерухомість не оглядала, будівлі бачила раніше.

Представник відповідачів та відповідно представник позивачів за об'єднаним позовом ОСОБА_5 пояснила, що комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів збудовано ОСОБА_4 за час спільного подружнього життя з ОСОБА_2, однак оформлено на ОСОБА_2 Зазначає, що особисто ОСОБА_2 займалась підготовкою документів у КП ЛОР Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації , про що свідчить її підпис про отримання документів для продажу. Документи щодо укладення договору купівлі-продажу були виготовленні: 05.07.2012 року витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, 01.07.2012 року експертно-грошова оцінка земельної ділянки. 20.08.2012 року укладено договір купівлі-продажу комплексу. Вважає, що воля позивачки ОСОБА_2 щодо продажу була вільна, виважена. З дня початку підготовки документів для продажу комплексу до його укладення пройшло більше як два місяці. Особисто приймала участь у виготовленні документів до продажу комплексу та в укладенні договору купівлі-продажу, розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх наслідки. Звертає увагу суду на те, що окрім договору купівлі-продажу комплексу, позивачкою - ОСОБА_2 на вимогу ОСОБА_6 підписано заяву, яка нотаріально посвідчена, про те, що ОСОБА_6 провела з нею повний грошовий розрахунок в сумі 959 500,00 грн. В подальшому ОСОБА_6 реалізовувала свої наміри, розпорядилась нерухомістю на свій розсуд, зокрема 23.08.2012 року подарувала комплекс разом з земельною ділянкою своєму суну ОСОБА_4

Вважає, що наведенні факти свідчать, що правочин не є фіктивним, і кожна сторона виконала умови правочину, створила правові наслідки, обумовленні цим правочином. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Крім цього зазначає, що ще 2006 році будинок був перепрофільований на виробничий комплекс, відповідно проведена реконструкція. ОСОБА_2 не маючи законних підстав, з власної волі, використовує частину комплексу для особистого проживання та ведення домашнього господарства, чим чинить ОСОБА_4 перешкоди у користуванні комплексом, відповідно і земельною ділянкою, перешкоджаючи його підприємницькій діяльності, зокрема у здійсненні виробничої діяльності по пошиттю пухово-перових виробів.

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_2 заперечила, в задоволенні таких просила відмовити та пояснила, що договори купівлі-продажу та дарування посвідченні нею з дотриманням вимог: Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України Про нотаріат, Правил ведення нотаріального діловодства ЦК України, ЗК України, ЗУ Про оцінку земель. Зазначає, що при укладенні договору встановлені особи сторін, їхні дійсні наміри, про що свідчить преамбула та п. 8.12.11.14.15.22 оскаржуваного договору. Всі сторони були присутні в нотаріальній конторі особисто, читали та підписували договір. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій, а саме посвідченні договору купівлі-продажу не було. Звертає увагу суду на те, що особисто спілкувалася з усіма сторонами договору, запитувала, чи розуміють його суть. При розрахунку присутня не була. Хто сплачував державне мито не памятає. Дієздатність ОСОБА_2 перевірено, розмовляла з нею особисто, заперечень щодо продажу не висловлювала, проект договору читала. Документи для оформлення договору сторони подали нотаріусу напередодні, тому укладення такого тривало близько однієї години.

В судове засідання не зявились: Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області та ОСОБА_8, хоча належним чином повідомленні про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Від Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.168).

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності зазначених осіб, відносно чого інші учасники процесу не заперечили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Районним судом встановлено наступне:

14 червня 2005 року укладено договір дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_10 Перемишлянської державної нотаріальної контори, згідно якого, ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Серники по вул. Кругляк, дім №5 Перемишлянського району Львівської області (а.с.49).

Рішенням виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №28 від 14.09.2006 року надано дозвіл ПП ОСОБА_2 на перепрофілювання господарської будівлі під цех по пошиттю пухово-перових швейних виробів та житлового будинку під офіс на власній присадибній ділянці в с. Серники Перемишлянського району (а.с.50).

20.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Згідно якого, ОСОБА_2 продала комплекс будівель цеху пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельну ділянку площею 0,2500га на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району Львівської області ( а.с. 51-52).

20.08.2012року посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 заяву ОСОБА_2, зареєстровану в реєстрі за №2005,згідно якої така визнає, що з нею проведено розрахунок в сумі 959500, 00 грн. по договору купівлі - продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки, посвідченого 20.08.2012 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровим №2000, та повідомляє, що не має жодних претензій та не матиме в майбутньому до ОСОБА_6 (а.с. 60, справа за № 2/449/372/13)

23.08.2012 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 комплекс будівель цеху пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельну ділянку площею 0,2500га на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району Львівської області, згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11В (а.с.8)

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

03 вересня 2012 року ОСОБА_4 на підставі вказаного вище договору зареєстрував право власності на комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с. Серники, вул. Кругляк,будинок 5, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав серії СЕК № 031341 від 09 вересня 2012 року (а.с.9)

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НЛ №-019424, власником земельної ділянки, площею 0,2500га, що розташована в с. Серники, вул.. Кругляка,5 Перемишлянського району Львівської області, згідно договору дарування земельної ділянки,за реєстровим №2049, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 являється ОСОБА_4 (а.с.10)

Згідно з ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п.24 Постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами, не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на визнання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь - яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину.

Таким чином, фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивний можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Якщо ж одна сторона діяла без наміру створити юридичні наслідки, а інша сторона такий намір мала, правочин не може бути визнаний недійсним.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі№ 6-197цс14.

Рішенням Перемишлянського районного суду від 28.11.2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу (а.с. 93-99, справа №2/449/372/13)

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2014 року рішення Перемишлянського районного суду від 28.11.2013 року залишено без змін (а.с.264-266, справа №2/449/372/13)

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.08.2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу (а.с.61-65, справа № 2/449/272/14)

Не заслуговують на увагу суду, покликання ОСОБА_2 та її представника, як на підставу для задоволення позовних вимог, відсутність доказів щодо розрахунку, згідно договору купівлі - продажу, відсутність реальних намірів відчужувати обєкта нерухомості, що стверджуються тим, що ОСОБА_2 документів для укладення договору не готувала, сторонами положення договору щодо передачі будівель 21.08.2012 року та виселення не виконала, так як такі спростовуються.

Згідно п. 7 договору купівлі - продажу комплексу будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №34720057, виданий Комунальним підприємством Львівської обласної ради Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації - 05.07.2012 року, експертно-грошова оцінка земельної ділянки виготовлена Приватним підприємством Експерт-Тур-Проект 01.07.2012 року, експертна оцінка комплексу будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів виготовлена 30.06.2012 року (а.с.51).

Згідно п. 6 вказаного договору продаж вчинено за 959 500, 00, які покупець сплатив продавцю до підписання даного договору. Підписання даного договору свідчитиме про відсутність претензій з боку продавця.

20.08.2012 року посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 заяву ОСОБА_2, зареєстровану в реєстрі за №2005, згідно якої така визнає, що з нею проведено розрахунок в сумі 959 500, 00 грн. по договору купівлі - продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки, посвідченого 20.08.2012 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровим №2000, та повідомляє, що не має жодних претензій та не матиме в майбутньому до ОСОБА_6 (а.с. 60, справа за № 2/449/372/13)

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що їй в серпні 2012 року від сестри ОСОБА_2 стало відомо, що вона, щоб уникнути оподаткування уклала договір купівлі -продажу. 19.08.2012 року вона із ОСОБА_2 були на празнику в с. Осталовичі Перемишлянського району. 20.08.2012 року сестра їй повідомила, що уклала договір і її обманули. ОСОБА_13 весь час жила погано, були напружені стосунки. Все контролював ОСОБА_4, лише коли він був відсутній, ОСОБА_2 видавала працівникам заробітну плату.

Свідок ОСОБА_14 дав показання про те, що 20.08.2012 року зателефонувала його мати ОСОБА_2 і повідомила його, що уклала договір. В їхній сімї точились розмови щодо продажу будинку близько півроку. Мати уклала цей договір, щоб зберегти сімю, щоб не розлучатися. В їхній сімї все вирішував батько ОСОБА_4, мати контролювала бізнес, займалась забезпеченням товару в магазини, що в м. Новий Розділ, м. Ходорів, м. Перемишляни, бухгалтерію вів тато. До укладення договору батьки близько півтора роки конфліктували. Бабця ОСОБА_6 ніколи не приходила до них на квартиру, що на вул. Щурата в м. Львові, бо стосунки з мамою були напружені. Вважає, що бабця сама не могла прийти до них і залишити гроші. Комплекс є житловим, оскільки вся їхня сімя постійно там проживали.

Свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що є рідним братом ОСОБА_2 Його батько ОСОБА_8 отримав земельну ділянку і всією родиною будували будинок для ОСОБА_13. 19.08.2012 року сестра приїхала до нього в с. Осталовичі на празник та жалілась йому, що ОСОБА_4 бє її. Вважає, що договір сестра уклала під психологічним та фізичним тиском, не могла їй ОСОБА_6 дати таку значну суму грошей. ОСОБА_2 не мала наміру продавати комплекс.

В судовому засіданні встановлено, що сторонни уклали договори купівлі-продажу та дарування. Після укладення договору, відповідач ОСОБА_4 зареєстрував у визначеному законом порядку своє право власності на зазначене майно і таким чином набув права власності. Укладений договір між сторонами відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. А тому суд вважає, що оскаржуваний договір укладено з метою створення правових наслідків, що зумовлювалися ним. Відтак, підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, скасування державої реєстрації права власності, визнання права власності за позивачем відсутні.

В порушення вимог ст. 60 ЦК України, ні позивач ОСОБА_2, ні її представник не представили суду доказів, що оскаржуваний договір є фіктивним і такі судом не здобуто.

Окрім цього, представником ОСОБА_4 була подана заява про застосування спливу строку позовної давності, відповідно до ч. 5 ст. 258 ЦК України (а.с.140-141).

Суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності, а відтак відмови в позові, оскільки первинно позивач звернулась з позовом до суду 16.05.2013 року з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.08.2012 р.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Як вбачається з договору купівлі-продажу, а саме п. 10 продавець зобовязується звільнити відчужуване нерухоме майно, оплатити заборгованість по комунальних платежах за фактичне користування комплексом, передати нерухоме майно до 21.08.2012 року.

Незважаючи на наведене, відповідач чинить перешкоди власнику у володінні користуванні та розпорядженні належним йому майном, використанні обєкта власності за призначенням, а саме для підприємницької діяльності.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_4 зареєстрований 19.02.2001 році, як фізична особа підприємець, вид діяльності - виробництво текстильних виробів, оптова торгівля текстильними товарами,виробництво матраців, роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах. Ремонт побутових виробів і предметів особистого вжитку (а.с.13).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, серії СЕК № 031341 від 03 вересня 2012 року, ОСОБА_4 являється власником комплексу будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с. Серники, вул. Кругляк,будинок 5 (а.с.9).

В судовому засіданні встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача - ОСОБА_2 є м. Львів, вул.Щурата,12/50. ОСОБА_2 не виконано умови договору купівлі-продажу від 21.08.2012 року, не звільнено проданий комплекс, що не заперечила в судовому засіданні відповідач, оскільки продовжує в такому проживати та вести домашнє господарство.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має права вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена або припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленим законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник, права якого не визнаються чи оспорюються, вправі вимагати їх визнання через суд.

Суд, не бере до уваги заперечення представника відповідача - ОСОБА_3 щодо тверджень фактичної наявності житлового будинку, а не комплексу будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів, оскільки ще у 2006 році будинок перепрофільований на виробничий комплекс, за заявою ОСОБА_2, згідно рішенням виконавчого комітету Ланівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №28 від 14.09.2006 року. (а.с.50).

Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 є підставним, оскільки позивач повністю довів обставини на які посилається, а тому такий слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб без самостійних вимог: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Л, ОСОБА_8 про визнання провочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на будинковолодіння за позивачем відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з комплексу будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району Львівської області.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні комплексом будівель по пошиття пухово-перових швейних виробів та земельною ділянкою площею 0,2500 га, яка належить до комплексу будівель на вул. Кругляка,5 в с. Серники Перемишлянського району.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_16