Провадження №2/522/8294/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі Віноградової І.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх малолітньої дитини ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що подружнє життя між сторонами не склалося через несхожість характерів та різність поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Відповідач протягом тривалого часу живе власним життям, окремо від родини, не піклується про сімейні відносини та не вживає заходів щодо матеріального забезпечення сім'ї. На цій підставі позивач просить суд розірвати шлюб.

Від подружнього життя у сторін 21.09.2010 р. народився син ОСОБА_3, який на даний час мешкає разом з позивачкою, а тому вона просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив закінчити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання сповіщався належним чином. Відповідач має статус внутрішньо переміщеної особи. З метою зясування адреси, за якою відповідача було взято на облік, судом винесені ухвали від 20.10.2016 р. та від 11.11.2016 р. про витребування відомостей щодо адреси реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи.

У відповідь на увалу суду від 20.10.2016 р. листом Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 25.10.2016 р. № 12-14/4372 повідомлено, що ОСОБА_2 за його заявою 11.11.2014 р. взятий на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з запитом від 08.08.2016 р. №2605/08-8568 Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради особову справу ОСОБА_2 було направлено до зазначеного управління 22.08.2016 р. за фактичним місцем проживання/перебування відповідача.

У відповідь на ухвалу суду від 11.11.2016 р. Залізничним відділом соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомлено, що відповідач ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: м. Львів, вул. Сигнівка, 3/107.

Відповідно до абз. 11 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV одним з документів, до яких вносяться відомості про місце перебування особи, є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабміну від 01.10.2014 р. № 509 з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої вноситься така інформація, зокрема, про адресу, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону.

За результатами направлення судової повістки на імя відповідача за адресою: м. Львів, вул. Сигнівка, 3/107, у поштовій накладній зазначено про те, що за вказаною адресою мала місце відмова від отримання судової повістки.

На підставі вкладеного та з врахуванням норми п. 8 ст. 76 ЦПК України суд вважає сповіщення відповідача про призначене на 13.12.2016 р. судове засідання належним.

Представник третьої особи просив вирішити справу за її відсутності на розсуд суду з максимальним забезпеченням прав малолітньої дитини.

Суду надано висновок № 01-11/1952 від 12.12.2016 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01.11.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області видано свідоцтво про шлюб від 01.11.2008 р. серії 1-НО №142263.

21.09.2010 р. у подружжя, що є сторонами по справі народився ОСОБА_3, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області видано свідоцтво про народження від 06.10.2010 р. серії 1-НО № 363065. Батьками дитини записані сторони по справі мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка нежить їй на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_4 від 30.06.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Довідкою про склад сімї від 18.11.2016 р. №157, виданої Обслуговуючим кооперативом «Граніт», підтверджується, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з його матірю ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.

Довідкою ТОВ «СМТ Южний ЛТД» від 21.07.2016 р. № СМТ001/819-16 підтверджується, що ОСОБА_1 займає посаду експерта по зовнішньоекономічним питанням з посадовим окладом 12500 грн.

Довідкою ТОВ «СМТ Южний ЛТД» від 18.11.2016 р. № СМТ001/2195-16 ОСОБА_1 надана позитивна характеристика.

Довідкою Одеського приватного дошкільного навчального закладу «Почемучки» підтверджується, що малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує вказаний приватний дитячий садок.

Ухвалою суду від 11.11.2016 р. зобовязано орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надати висновок про те, проживання з ким із батьків відповідатиме інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Висновком Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1952 від 12.12.2016 року визначена доцільність проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з його матірю ОСОБА_1

Стовно позовної вимоги про розірвання шлюбу суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вільна згоди дружини та чоловіка означає як згоду на укладення та шлюбу, так і право на його розірвання. Ніхто не може бути примушений до укладення чи перебування у шлюбі проти його волі.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач вказує, що за 7 років шлюбу подружжя проживало разом однією сімєю тільки півтора роки, та на даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, а сторони тривалий час проживають окремо.

У відповідь на ухвалу суду від 11.11.2016 р. Залізничним відділом соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомлено, що відповідач ОСОБА_6 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: м. Львів, вул. Сигнівка, 3/107. Вказана обставина є додатковим доказом того, що відповідач постійно мешкає окремо від дружини та дитини і має постійно зареєстроване місце проживання в іншому місті ніж позивачка та їх дитина.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 ст. 51 Конституції України встановлюється, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Вказане стосується і права на розірвання шлюбу.

Оскільки сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали неприязні, суд доходить висновку про можливість розірвання шлюбу.

При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матірю, ОСОБА_1, якій на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3, яка нежить їй на праві приватної власності.

ОСОБА_1 має місце роботи та офіційний дохід, що підтверджується довідкою ТОВ «СМТ Южний ЛТД» від 21.07.2016 р. № СМТ001/819-16 та позитивну характеристику з місця роботи (довідка ТОВ «СМТ Южний ЛТД» від 18.11.2016 р. № СМТ001/2195-16).

Нотаріально посвідченою заявою гр. ОСОБА_7, яка виконує функції няні та допомагає ОСОБА_1 у догляді та вихованні малолітнього ОСОБА_3, повідомляється, що відповідач ОСОБА_2 разом з сімєю не проживає, з дитиною у вихідні, святкові дні та будь-який інший час не зустрічається, уваги дитині на приділяє зі святами не вітає, життям не цікавиться та допомоги на утримання дитини не надає.

Висновком Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1952 від 12.12.2016 року вказується про доцільність проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з його матірю ОСОБА_1

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матірю суд враховує п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., відповідно до якого малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до преамбули та ст. 3 Конвенції про права дитини, 1989 р., Україна погодилась на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі викладеного суд вважає, що інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 відповідатиме його подальше проживання разом з його матірю ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 24, 56, 104, 112, 161 Сімейного кодексу України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 27, 31, 113, 114 ЦПК України, п. 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., ст. 3 Конвенції про права дитини, 1989 р. суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований 01.11.2008 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 989.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з його матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем її проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, що подається до Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дні його проголошення.

Суддя

13.12.2016