_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/330/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2016 року

Київський райсуд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.,

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справі за позовом

Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 і Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту,

Встановив,

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до з позовом про скасування арешту на квартиру №23 в будинку №47 корпус 1 по вул..Олександра Невського в м. Одесі, належної на праві власності ОСОБА_1 Позивач зазначив, що постановами державних виконавців Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у період з 2010 року по 2014 роки неодноразово оголошувалась заборона на відчуження майна, належного боржнику ОСОБА_1 у вигляді квартири №23 в будинку №47 корпус 1 по вул..Олександра Невського в м.Одесі. Вказана квартира передана ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку за договором іпотеки від 19.07.2007 року у якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту від 19.07.2007 року. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 05.04.2013 року звернено стягнення боргу за договором кредиту на предмет іпотеки - квартиру №23 в будинку №47 корпус 1 по вул..Олександра Невського в м.Одесі шляхом продажу квартири іпотекодержателем. Позивач стверджує у заяві, що наявність арештів на квартиру є перешкодою для реалізації прав іпотеко держателя щодо реалізації іпотечного майна, тому вимагає скасувати постанови державних виконавців про арешт вищеназваної квартири від 15.01.2010 року, від 09.06.2010 року, від 04.08.2011 року, від 13.02.2012 року, від 02.10.2012 року і від 15.10.2014 року. До судового засідання представник позивача не зявився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності. На обґрунтування своїх вимог банк надав копію кредитного договору, копію договору іпотеки, копію рішення суду про звернення стягнення боргу на предмет іпотеки, інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців.

Представник ОСОБА_1 вважає позов банку не доведеним.

Представник Київського відділу ДВС ОМУЮ позов банку вважає безпідставним і доводить, що всі постанови про заборону відчуження квартири винесені державним виконавцем на підставі заяв банку, який є іпотекодержателем цієї квартири.

Суд вислухав представників відповідачевої сторони, вивчив матеріали справи і встановив, що

19.07.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами

якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 99900 дол.США зі сплатою відсотків у розмірі 8,52%. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Банк і ОСОБА_1 19.07.2007 року уклали договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а Банк прийняв в іпотеку квартиру №23 в будинку 47 корп.1 по вул..Олександра Невського в м.Одесі. ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 07.07.2012 року утворилась заборгованість на загальну суму 203501,23 дол.США. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 05.04.2013 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.07.2007 року в сумі 203501,23 дол.США на іпотечне майно квартиру №23 в будинку 47 корп.1 по вул..Олександра Невського в м.Одесі шляхом продажу квартири. Рішення суду вступило в законну силу. При виконанні рішення зясувалось, що квартира перебуває під арештом на підставі: постанов Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 15.01.2010 року, від 09.06.2010 року, від 14.06.2010 року від 10.08.2011 року, 18.09.2014 року; постанов Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 13.02.2012 року, від 02.10.2012 року і від 15.10.2014 року. Банк вимагає звільнити з-під арешту іпотечне майно шляхом скасування постанов державних виконавці.

Представник ОСОБА_1, не визнаючи позовні вимоги банку, стверджував, що відсутні правові підстави для скасування постанов державного виконавця, які не надані позивачем і не виконана ухвала суду про витребування доказів, тому не є можливим зясувати, на виконання якого виконавчого документу державний виконавець виніс постанови у 2010 році про арешт квартири боржника.

Державний виконавець представник Київського ВДВС, не визнаючи позовні вимоги Банку стверджував, що саме за заявами ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання виконавчих листів, виданих Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь банку, у 2011-2012 роках були винесені постанови про арешт майна боржника.

При вищенаведених обставинах суд вважає позов Банку підлягаючим частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Рішення Київського райсуду м. Одеси від 05.04.2013 року про звернення стягнення боргу за кредитним договором на іпотечне майно шляхом продажу цього майна є також підставою для отримання Банком усіх документів, що є необхідними для продажу іпотечної квартири. Наявність арештів на іпотечну квартиру є перешкодою в отриманні зазначених документів. Суд погоджується з доводами позивача що наявність арештів порушує його право на задоволення своїх вимог за основним зобовязанням за рахунок іпотечного майна. Відновлення порушеного права у даному випадку можливе шляхом звільнення квартири з-під арештів.

Разом з тим, позивач до заяви про скасування постанов державного виконавця про арешти ці постанови не надав, до судових засідань представник банку не зявляється, суд за своєю ініціативою витребував докази оскаржувані постанови державного виконавця. На виконання ухвали суду надані: постанови державних виконавців Другого Київського ВДВС від 18.09.2014 року , від 04.08.2011 року, та постанови державних виконавців Першого Київського ВДВС від 01.02.2012 року (позивач помилково зазначив у заяві дату постанови як 13.02.2012 року),від 01.10.2012 року. Зазначеними постановами державних виконавців арешт накладено на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 і заборонено відчуження цього майна. Суд вважає, що постанови державних виконавців підлягають скасуванню тільки в частині арешту квартири №23 в будинку №47 корп.1 по вул..ОСОБА_2, тому як з пояснень представника виконавчої служби вбачається, що боржник не виконав виконавчі документи, за якими відкривались виконавчі провадження і накладався арешт на майно боржника.

Щодо скасувань постанов державних виконавців від 15.01.2010 року і від 09.06.2010 року, то суд погоджується з доводами відповідачевої сторони, що відсутність зазначених постанов не дозволяє суду вирішити питання щодо скасування цих постанов (у повному обсязі чи частково, суд не має можливості перевірити на виконання яких виконавчих документів винесені постанови, чи відповідають дійсності дати постанов). В цій частині вимоги позивача є недоведеними, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.213-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.

Звільнити належне ОСОБА_1 майно з-під арешту і:

Скасувати постанови державних виконавців Другого Київського Відділу Державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції від 18.09.2014 року та від 04.08.2011 року, та постанови державних виконавців Першого Київського Відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.02.2012 року і від 01.10.2012 року в частині арешту квартири №23 в будинку №47 корп.1 по вул..Олександра Невського в м. Одесі та заборони на відчуження квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Копію ухвали направити до органів Державної Реєстраційної служби для виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.