АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6638/16 Справа № 175/4713/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Гулієв М.І.о.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю автомобіля «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 загинув її син ОСОБА_6

Посилаючись на те, що діями відповідача, які призвели до смерті її сина, позивачем було завдано шкоди та просили суд стягнути з відповідача 22 576 грн. 88 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на її, ОСОБА_4, користь.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 50 000 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням першої інстанції позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 22 576,88 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. на користь ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права просить рішення суду в частині стягнення з нього у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП в розмірі 50 000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у позовних вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_4 та стягуючи на користь позивача моральну шкоду спричиненої внаслідок ДТП 50 000 гривень, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в цих межах.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Піхотинській та вул. Пожарського в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, який поблизу зупинки громадського транспорту «Лісництво» наїхав на пішохода ОСОБА_6 В результаті отриманих тілесних ушкоджень, на місці ДТП, ОСОБА_6 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 596 виданим 24 березня 2014 року (а.с.11).

По факту ДТП Криворізьким МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження за ст. 286 ч. 2 КК України, інформація про яке було внесено до ЄРДР 24.03.2014 року, про що свідчить витяг з кримінального провадження №0000169 (а.с.9).

15 травня 2014 року слідчим слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Звьоздкіним С.О. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що винесено відповідну постанову (а.с.13-15). Однак, ухвалою Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року було скасовано постанову слідчого СВ КМУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області майора міліції Звьоздкіна С.О. від 15 травня 2014 року про закриття кримінального провадження внесеного в ЄДР за №0000169 від 24 березня 2014 року розпочатого за фактом дорожньо-транспортної пригоди, при якій був смертельно травмований ОСОБА_6 Постановою слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 від 25 травня 2015 року повторно було закрито кримінального провадження.

Дії відповідача ОСОБА_2 пов'язані з керуванням транспортним засобом призвели до смерті сина позивачки ОСОБА_6, а тому позивачка в своєму позові просить зокрема стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 22576,88 грн., що є різницею між фактичними затратами та вже сплаченою страховою компанією шкодою, однак суд прийшов до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Встановлено, що ухвалою суду від 15 червня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної та маральної шкоди на користь ОСОБА_10 провадження у справі було закрито в зв'язку з смертю позивача ОСОБА_10, а тому зазначені у позовній заяві витрати на поховання, що здійснив ОСОБА_10, що підтверджуються договором-замовлення № 243324 від 25.03.2014 року на організацію та проведення поховання на суму 916 грн. 74 коп., та придбані у ФОП ОСОБА_11 на суму 7428 грн. предметів ритуального призначення за накладною без номеру від 25.03.2014 року не можуть бути стягнуті та враховані до суми матеріальних витрат ОСОБА_4, так як позивачка не здійснювала такі витрати.

Надані суду товарні чеки на загальну суму 3893,24 грн. не можуть бути належними доказами по справі,оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодовування будь-яких інших витрат, окрім зазначених у ст. 1201 ЦК України, а тому витрати у сумі 3893,24 грн. не підлягають стягненню.

Відповідно до Необхідного мінімального переліку вимог, щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспом від 19 листопада 2003 року № 193, який розроблений та затверджений відповідно до Закону України «Про поховання та похорону справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг здійснюється ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб'єктами господарювання інших форм власності, ритуальні послуги надаються за плату згідно з цінами , які діють на момент оформлення договору - замовлення про їх надання. Забороняється надання послуг без оформлення договору - замовлення.

Наказом №194 від 19.11.2003 року зі змінами від 22.02.2012 року затверджена Єдина методика визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального перелік окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, яка поширюється на суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у сфері надання ритуальних послуг незалежно від форм власності.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. За ст. 10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб'єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін.

Згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 24.07.2012 року № 861, «Про встановлення вартості ритуальних послуг на території м. Дніпропетровська» загальна вартість повного комплексу послуг складає 1293 грн. 20 коп. куди включено копка могили, доставка товару, транспортування (катафалк), труна, ритуальна атрибутика, видача свідоцтва про поховання.

Таким чином, позивачем не надано доказів щодо укладення Договорів-замовлень з ритуальними службами або за договором про надання ритуальних послуг суб'єктами господарювання інших форм власності на організацію та проведення поховання.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в стягненні вартості пам'ятника, оскільки розміри та матеріали з якого виготовлено пам'ятник та зазначені у накладній № 34 від 12 травня 2015 року не узгоджуються із пам'ятником, який вже встановлено, та розміри його мають зовсім інші, у зв'язку з чим не відповідачає і заявлена сума до стягнення.

Також відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

А оскільки цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспорту, забезпечена полісом страхування Страхової компанії «Брокбізнес», яка за заявою позивачки відшкодувала витрати пов'язані з ритуальним обрядом з поховання у розмірі 14616,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 14616,00 грн., а всього на суму 29232,00 грн. (а.с.47).

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що страховою компанією позивачу компенсовано відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України, матеріальну шкоду, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. А пунктом 1 частини 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_6 доводиться позивачці рідним сином. ОСОБА_4 разом з сином постійно проживали однією сім'єю, вони були пов'язані спільним побутом.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На зазначене звернуто увагу і в п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили (п.9 ).

Враховуючи те, що внаслідок втрати сина, ОСОБА_4 зазнала моральних страждань, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про визначення розміру моральної шкоди в сумі 50000 грн. яку й стягнув з відповідача на користь позивачки задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційних скарг позивачки та відповідача колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а також особистого тлумачення норм права на свою користь.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: