07.09.2016 227/2580/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Хоменко Д.Є.,
при секретарі - Малашко С.В.,
за участю сторін:
позивача - не з'явилася,
відповідач - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29 червня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання втративши право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дідусем її неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на цей час мешкають в м. Балаково Саратовської області Російської Федерації. На початку 2013 року дочка разом із онуком поїхали на постійне місце мешкання в м. Балакове Саратовської області Російської Федерації, де мешкають по цей час та не збираються повертатись до м. Добропілля. Дочка не може приїхати особисто та виписатись із квартири, оскільки в неї не вистачає грошей на поїздку.
Через те, що відповідач прописана в квартирі, позивач змушений сплачувати комунальні послуги, що складає значну суму. Відповідач з неповнолітньою дитиною більше трьох років не мешкають в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що відповідач разом з неповнолітнім сином втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки переїхали жити в м. Балакове Саратовської області Російської Федерації.
Просить визнати ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, у зв'язку з їх відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більш одного року.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, але надали заяви в яких просять розглянути справу без їх участі, просять суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в справі мається заява в якій відповідач та її неповнолітній син просять розглянути справу без їх участі, з позовом згодні повністю.
Таким чином, на підставі ч.2 ст. 158 та ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 є дочкою і онуком ОСОБА_5., що підтверджується самим позивачем в позовній заяві. Сторони зареєстровані за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, що підтверджується з копії домової книги.
Як видно з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвала шлюб, який посвідчений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 214 та змінила прізвище на «ОСОБА_2». Відповідно до запису № 6 копії домової книги видно, що ОСОБА_2 змінила прізвище з «ОСОБА_6».
В матеріалах справи мається копія виду на проживання іноземного громадянина, з якого видно, що відповідач зареєстрована за місцем мешкання в АДРЕСА_2 Саратовської області, РФ, дійсне з 06.10.2014 р. по 06.10.2019 р.
Відповідно до довідки КП ДСЄЗ» виданої ОСОБА_5., разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані дружина ОСОБА_7., дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3
Сусіди позивача, які мешкають в АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають в квартирі приблизно 3 роки, про що було складено акт від 26.01.2016 року.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1993 року, міська адміністрація м. Добропілля підтверджує, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_5. - 16,7 кв.м. та членам його сім'ї: ОСОБА_9 (дружина) - 16,7 кв.м., ОСОБА_10 (дочка), яка змінила прізвище на «ОСОБА_2», - 16,7 кв.м. та ОСОБА_11. (дочка) - 16,7 кв.м.
Як вбачається з вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК України).
Отже, відповідач як співвласник квартири не може бути позбавлений законодавчо закріпленого права користування своїм майном (у вигляді частки квартири, в якому знаходиться спірне житло), яке є однією зі складових права власності, і не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном без позбавлення його права власності.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовну слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 369 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
В задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.Є.Хоменко