УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідач неналежно виконувала свої зобов'язання з погашення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8 724,13 дол. США, що еквівалентно 75 725,45 грн, за кредитним договором від 11 липня 2006 року № TEAWAE00000081 та сплачений судовий збір.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 8 724,13 доларів США, що по курсу станом на 19.02.2014 року Національного банку складає 75 725, 45 грн та 757,25 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 11 липня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № TEAWAE00000081, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на придбання автомобіля, у розмірі 18 000 доларів США із сплатою за користування кредитом у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10 липня 2013 року.

У порушення вищевказаних умов договору та вимог закону ОСОБА_7 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала і станом на 28 березня 2007 року її заборгованість перед позивачем становила 85 001,80 грн, що еквівалентно 16 832,04 доларів США, які з неї і були стягнуті рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2007 року.

У процесі виконання вказаного рішення ОСОБА_7 надала позивачу довіреність на розпорядження транспортним засобом, котрий був переданий в заставу з метою забезпечення виконання нею умов кредитного договору.

30 травня 2012 року був складений акт прийому належного ОСОБА_7 автомобіля марки Mercedes-benz A 170. Підписаний цей документ як менеджером ЗГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», так і самою відповідачкою.

Судами встановлено, що лише 19 вересня 2013 року вказаний транспортний засіб був реалізований за 9 525,87 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, кошти від продажу зазначеного автомобіля пішли на погашення заборгованості відповідачки перед позивачем, однак цієї суми коштів виявилось недостатньо для того, щоб покрити борг повністю, і невідшкодованими залишилось 8 724,13 дол. США.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не звернув уваги на те, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача, у тому числі, і тіло кредиту, яке вже було стягнуто рішенням суду, а банк має право лише на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк