УхвалА

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 30 липня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За період шлюбу ними було придбано будівлі: колибу відпочинкового комплексу «Десятка» розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 808,2 кв. м, та готель відпочинкового комплексу «Десятка» розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 475,2 кв. м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року, що набрало законної сили 23 квітня 2015 року, задоволено її позов про поділ майна подружжя та визнано за нею, зокрема, право власності на указані будівлі. Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області від 13 лютого 2013 року та від 25 лютого 2013 року на виконання ухвал Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2013 року та від 25 лютого 2013 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, накладено арешт на указані приміщення. Указувала, що жодних боргових зобов'язань перед ОСОБА_6 не має, накладення арешту на майно що було спільною сумісною власністю подружжя, а на даний час є її приватною власністю є неправомірним, позбавляє її права користування та розпоряджатися указаними приміщеннями.

Ураховуючи викладене та зменшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд зняти арешт та заборони відчуження майна з приміщень: колиби та готелю відпочинкового комплексу «Десятка».

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Звільнено з-під арешту та заборони відчуження майна нежитлову будівлю - колибу відпочинкового комплексу «Десятка», розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 808,2 кв. м, та нежитлову будівлю - готель відпочинкового комплексу «Десятка», розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 475,2 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суди, (на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 321, 328 ЦК України, дійшли до правильного висновку про те, що майно підлягає звільненню з-під арешту, оскільки преюдиційним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року, що набрало законної сили 23 квітня 2015 року (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), задоволено позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та передано їй у приватну власність вказане майно. Зазначене рішення суду залишено без змін після касаційного перегляду, а тому позивачка має право на звільнення майна з-під арешту, оскільки є власником указаного майна.

Доводи касаційної скарги про те, що якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частину, безпідставні, так як у даному випадку спірним майном у силу права власності володіє лише позивачка.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П. Штелик