АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/416/16 Справа № 0417/9057/12 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року, за умовами якого, банк надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти в розмірі 85000 дол. США зі сплатою 14% річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення кредиту 24 січня 2013 року. Зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором було забезпечено порукою на підставі окремих договорів поруки, укладених між позивачем та іншими відповідачами.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором станом на 31 січня 2012 року, виникла заборгованість у розмірі 145331,55 дол. США, яку позивач просив стягнути наступним чином: 144079,99 дол. США з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та 10000 грн. солідарно з всіх відповідачів (а.с. 2-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 84-85).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 90).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факт надання кредиту.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати кредит у сумі 85000 дол. США на термін до 24 січня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки (а.с. 8-10).

Відповідно до укладеного договору поруки № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року ОСОБА_3 відповідає за виконання ОСОБА_2 обов'язків за кредитним договором № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року (а.с. 11).

Вищенаведені обставини, включаючи факт отримання кредитних коштів, підтверджуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх поясненнях, викладених в заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 36).

20 жовтня 2010 року між відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» та позивачем був укладений договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалось відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним договором № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року, що підтверджується копією зазначеного договору та додатку до нього (а.с. 6-7).

Згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 31 січня 2012 року заборгованість за кредитним договором № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року склала - 145331,55 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 74712,79 дол. США; заборгованість за відсотками - 41673,98 дол. США; заборгованість з комісії - 1632,40 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 20362,03 дол. США, а також штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США та штраф (процентна складова) - 6919,06 дол. США (а.с. 4-5).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, колегія суддів, дійшла висновку про її стягнення.

Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості, судова колегія виходить із її розрахунку, наданого банком, однак вважає за можливе зменшити розмір пені, як її складової частини, виходячи з правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 20362,03 дол. США до 10000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті на дату розрахунку становитиме - 79930,00 грн.

Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню буде становити 118019,17 дол. США (з яких: заборгованість за кредитом - 74712,79 дол. США; заборгованість за відсотками - 41673,98 дол. США; заборгованість з комісії - 1632,40 дол. США) та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 79930,00 грн.

При цьому, судова колегія не може погодитись з посиланнями відповідачів на підвищення банком відсотків по кредиту з 14% до 21%, оскільки виходячи з розрахунку заборгованості, при визначенні її розміру Банк виходив з 14% річних. Твердження відповідачів щодо своєчасного погашення щомісячних платежів по кредиту, апеляційний суд також не може прийняти до уваги, оскільки зазначене матеріалами справи не підтверджується, а з виписки руху коштів по кредитному рахунку (а.с. 113, 139) вбачається, що відповідачем було порушено умови договору по сплаті щомісячних платежів за кредитом.

Судові рішення ухвалені по справі № 2-4422/09 за позовом ПАТ КБ «Приватбак» до відповідачів про стягнення з них заборгованості станом на 13 травня 2009 року за вказаним вище кредитним договором, яка перебувала в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ухвалою цього суду від 20 січня 2012 року позовні вимоги Банку залишено без розгляду (а.с. 128-135).

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення сум штрафу відповідно до п.6.6 договору, оскільки, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також, відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом можу бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, а провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, оскільки розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Вирішуючи питання судових витрат, судова колегія вважає, що судовий збір, який був сплачений позивачем під час розгляду справи судами необхідно стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених вимог в сумі 6759,90 грн. (3219,00 грн. + 3540,90 грн.) .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № МІ-06-08 від 25 січня 2006 року, яка станом на 24 січня 2013 року становить 118019,17 дол. США (з яких: заборгованість за кредитом - 74712,79 дол. США; заборгованість за відсотками - 41673,98 дол. США; заборгованість з комісії - 1632,40 дол. США) та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 79930,00 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок відшкодування судових витрат по 3379,95 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: