Справа № 461/1595/16 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/3504/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С. М., Шеремети Н. О.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 15576 грн. 00 коп. заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 11682 грн. 00 коп. додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України.

Вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що судом не було взято до уваги заперечення на позов, надане представником Міністерство оборони України, в якому чітко і аргументовано було роз»яснено доводи щодо неправомірності позовних вимог ОСОБА_2 Крім того, судом першої інстанції не було враховано те, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували той факт, що ним були використані додаткові кошти на його догляд.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров»я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв»язку з втратою здоров»я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Судом встановлено, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування» Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України. Вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України в падінні військового літака.

Позивача ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальній справі по обвинуваченню службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України у Скнилівській трагедії. Внаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв»язку з наслідками перенесеної черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_2 складає 100% безстроково. Відповідно до висновків МСЕК, а саме: витягу з акту серії ЛВА-1 № 134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, у діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа); довідки серії ЛВА-1 № 188551 від 14 травня 2004 року, після повторного переогляду позивачеві встановлена ІІ група інвалідності; довідки серії ЛВА-1 № 290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_2 встановлена І група інвалідності, в якому вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Потреба позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року.

Обставини отримання ОСОБА_2 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися також рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, 10 квітня 2015 року, а відтак згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачу ОСОБА_2 було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності. Оскільки позивач на час ушкодження здоров»я не працював, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 15 576 грн. за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 11 682 грн.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

ОСОБА_3