Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 02 квітня 2003 року відповідач отримав від нього в борг 3 000 доларів США, що підтверджується написаною ним власноруч розпискою, й зобов'язався повернути кошти протягом тижня з дня вимоги, проте своїх зобов'язань не виконав й на письмову вимогу від 30 травня 2011 року суму боргу не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

За життя ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, яка є правонаступником померлого, а тому в процесі розгляду справи 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до останньої й просив стягнути на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 3 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 40 578 грн 30 коп., 2 281, 89 доларів США - відсотків від суми позики, що в гривневому еквіваленті - 30 865 грн 07 коп., 178, 52 доларів США - відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання, що в гривневому еквіваленті становить 2 414 грн 68 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 40 578 грн 30 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач, як спадкоємець боржника має виконати його зобов'язання перед кредитором.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 02 квітня 2003 року ОСОБА_2 позичив у позивача 3 000 умовних одиниць й зобов'язався повернути їх протягом тижня з дня вимоги про повернення боргу, про що власноруч написав розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із вимогою (претензією) до спадкоємців майна померлого.

Відповідач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначала, що вона не зверталася до нотаріальної контори та не приймала спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_2, оскільки останній не залишив після себе будь-якого майна. Квартира в якій вони разом мешкали, відповідно до вимог ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю й не є предметом спільної сумісної власності подружжя. Крім того про борги чоловіка їй нічого не було відомо, й позичені у позивача кошти ОСОБА_2 в інтересах сім'ї не витрачав.

Усупереч вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК Українисуд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; заперечень ОСОБА_3 щодо неприйняття спадщини після смерті чоловіка належним чином не перевірив, не дослідив спадкової справи, не з'ясував обсяг спадкового майна та його вартість й відповідно не визначився з обсягом відповідальності відповідача перед кредитором, чим порушив правила ст. 1282 ЦК України. При цьому взагалі не встановив факт прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_2

Крім того, судом не встановлено моменту настання строку вимоги про стягнення суми боргу за договором позики зі спадкоємця померлого боржника та не з'ясовано чи було дотримано такого строку позивачем ОСОБА_1

Також судом у достатньому обсязі не перевірені доводи відповідача ОСОБА_3 щодо недійсності боргової розписки, з підстав підписання її іншій особі, а не позивачу.

Встановлення цих обставин має важливе значення для вирішення спору, проте всупереч вимогам закону висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, помилок суду не виправив та залишив рішення без змін.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними й обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко