Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1711/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 58 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом до Відділу ДВС Житомирського РУЮ про звільнення з-під арешту земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2, площею 2500 кв.м., розташованої на території с. Буки Житомирського району, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, накладеного в рамках виконавчого провадження №26540473 від 24.03.2011 р. Відділом ДВС Житомирського РУЮ.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч. 2 ст.122 ЦПК України, оскільки спір виник між юридичними особами та повинен розглядатися в судах господарської юрисдикції.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин по справі, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження, суд не звернув уваги на предметну підсудність господарських судів і не проаналізував обставини наявності чи відсутності господарських правовідносин між сторонами. Крім того, товариство звернулось до суду для захисту свого майнового права, будь-яких договірних або інших господарських правовідносин між сторонами не існує.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна та з інших підстав: справи про банкрутство, справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, в тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що повязані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів, справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів. Відтак спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 ГПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що спір виник між юридичними особами і підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

Проте погодитись з даними висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту» спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна повязаний з їх підприємницькою діяльністю.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Отже, у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є боржник, а також особа, в інтересах якої накладено арешт.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця відділу ДВС Житомирського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 26540473 від 24.03.2011р. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, в т.ч. і на земельну ділянку, площею 2500 кв.м., розташованої на території с. Буки Житомирського району.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно спірна земельна ділянки, що перебуває під арештом, належить ОСОБА_2, який є боржником по вищевказаному виконавчому провадженню.

Іпотекодержателем цієї земельної ділянки, відповідно до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 27.05.2016р., є ТОВ «Українська факторингова компанія».

Крім того, з матеріалів справи слідує, що будь-яких договірних або інших господарських правовідносин між ТОВ «Українська факторингова компанія» та відділу ДВС Житомирського районного управління юстиції не існує.

Суд першої інстанції не врахував зазначене та не звернув уваги, що ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до суду за захистом своїх порушених права, як іпотекодержатель, у звязку з накладенням ДВС Житомирського РУЮ арешту на іпотечне майно, яке належить фізичній особі, посилаючись на пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки у спосіб та на підставах визначених Законом України «Про іпотеку», а тому спір за своєю правовою природою є цивільно-правовим, тобто не пов'язаний із реалізацією корпоративних відносин та за своїм суб'єктним складом сторін не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, а тому дійшов до помилкового висновку, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Разом з тим, предявлення позову до неналежного відповідача може бути усунуте шляхом розяснення позивачу у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій пов'язаних із заміною відповідача (ст.33 ЦПК України)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для відмови у відкритті провадження у справі не було.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали і направлення справи до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Ухвалу судді Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді