Справа № 308/2576/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Леска В.В.,

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ужгородської міської ради про визнання незаконними та часткове скасування рішень органу місцевого самоврядування,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів № 18 від 29.01.1992 року позивачеві, який проживає по вул. Собранецькій (стара назва Радянська), 176 довиділено земельну ділянку площею 164 кв.м., яка прилягає до існуючої, внаслідок чого загальна площа його ділянки зросла до 764 кв.м.

Рішенням Ужгородської міської ради № 1286 від 23.04.2014 йому надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для визначення кадастрового номеру земельної ділянки площею 0,0686 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Собранецькій, 176.

Вказував, що орган місцевого самоврядування, не припинивши право користування позивача, передав частину належної йому земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Зокрема, рішенням Ужгородської міської ради № 1052 від 20.09.2013 ОСОБА_2, крім інших осіб, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва та обслуговування гаражу по вул. Требішовській, а рішенням Ужгородської міської ради № 1172 від 19.12.2013 затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянки площею 0,01 га (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва індивідуального гаражу по вул. Требішовській.

Позивач вважає себе землекористувачем спірної земельної ділянки та звернувся до суду, зазначаючи, що порушуються його законні права та інтереси, оскільки він позбавлений можливості користуватись цією земельною ділянкою та не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

Посилаючись на дані обставини просив визнати незаконними та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 1052 від 20.09.2013 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, а також рішення Ужгородської міської ради № 1172 від 19.12.2013 у частині затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Ужгородської міської ради просив рішення суду залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності відповідачів та їх представників, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи на будинок № 176 по вул. Собранецькій в. м Ужгороді, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів №18 від 29.01.1992 «Про довиділення земельних ділянок» ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (зараз вул. Собранецька) було довиділено земельну ділянку площею 164кв.м., яка прилягає до існуючої, загальна площа ділянки складатиме 764 кв.м. (а.с.28, 194).

Рішенням ХХІ сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 23.04.2014 «Про надання дозволів на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0686 га для визначення кадастрового номеру по вул. Собранецькій, 176 (а.с. 27).

В той же час, рішенням ХІХ сесії VI скликання Ужгородської міської ради №1052 від 20.09.2013 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській з подальшою передачею у власність (а.с. 11).

Рішенням ХХ сесії VI скликання Ужгородської міської ради №1172 від 19.12.2013 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0100 га. (кадастровий номер :45:001:0510) для будівництва та обслуговування власного гаражу по вул. Требішовській та передано її у власність (а.с. 10). 17.01.2014 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку (а.с.101-102).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факт порушення його прав, а оскаржувані рішення прийняті Ужгородською міською радою в межах повноважень та у відповідності до положень ЗК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Позивач вважає, що земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_2, є частиною земельної ділянки, яка була виділена йому ще у 1992 році, перебувала у його користуванні, а отже, він має право на її приватизацію. На підтвердження своїх вимог посилається на інвентарну справу домоволодіння по вул. Собранецькій, 176 і, зокрема, виконавчу зйомку земельної ділянки, здійснену у 2003 році, та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтю 118 ЗК України, яка передбачає приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадянина. В свою чергу, право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки відповідно до ст. 125 ЗК України (в діючій редакції) виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції до Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось державним актом.

Такі ж положення були зафіксовані ст. ст. 22, 23 ЗК України (редакції 1992 року). Зокрема, ч. 1 ст. 22 ЗК України передбачала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

На генеральному плані земельної ділянки, виготовленому 28.03.1992, земельна ділянка по вул. Радянській (зараз вул. Собранецька), 176, має форму неправильного прямокутника. Ширина земельної ділянки з боку вул. Радянська становила 16,0 м., ширина земельної ділянки з протилежної сторони (в кінці земельної ділянки) становила 14,50 м. (а.с. 131). ОСОБА_1 надано вихідну технічну документація на довиділення земельної ділянки відповідно до рішення виконкому Ужгородської міської ради від 29.01.1992 № 18 (а.с.235-237). Згідно генплану ділянки, вона має також форму неправильного прямокутника в кінці земельної ділянки довиділено земельну площу, яка була продовженням існуючої земельної ділянки, із сторонами: 14,5м. х 15,0м. х 13,0м. х 17,5м. Довжина межі в кінці земельної ділянки становила 13,0 м. Загальна площа земельної ділянки 0,764 га. (а.с.237). Державного акту на право постійного користування цією земельною ділянкою позивач не отримував.

Позивач посилається на виконавчу зйомку земельної ділянки, виготовлену у грудні 2003 року (а.с.5). Судова колегія зазначає, що план земельної ділянки у цій виконавчій зйомці не відповідає в повній мірі плану земельної ділянки у виконавчій зйомці від грудня 2003 року, яка міститься у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок № 176 по вул. Собранецькій в. м Ужгороді (а.с.238).

В той же час, у цих виконавчих зйомках земельна ділянка має форму, умовно, літери «Г». Межа в кінці земельної ділянки утворює пряму лінію, яка є продовженням лінії межі ділянки, що мала довжину 13,00 метрів, як було зазначено у вихідній технічній документації на довиділення земельної ділянки у 1992 році, проте загальна довжина цієї лінії межі зазначена 40.00 метрів.

Позивач вказував, що саме цю частину земельної ділянки (верхньої частини літери «Г») було безпідставно виділено ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, проте в подальшому він від такого клопотання відмовився.

За приписами ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи справу суду належить зясовувати, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені. Підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків визначені статтею 11 ЦК України.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-84цс14 та 6-94цс14від 03.09.2014.

Позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_2, перебувала у його користуванні, а отже, не довів наявність права, за захистом якого він звернувся до суду.

Натомість, згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2015, порушень вимог земельного законодавства при наданні ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :45:001:0510, наданої для будівництва індивідуального гаражу, перевіркою не виявлено (а.с.105).

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді: