Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2268/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

при секретарі Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Виноградівського району про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 селищної ради Виноградівського району про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.07.1973 року помер ОСОБА_3, який був батьком чоловіка позивачки ОСОБА_4, який заповіту не залишив. Спадкове майно складалося з 1/2 частини житлового будинку, що розташований в смт.Вилок, вул.Станційна №15 (попередні адреси Петрова №6, вул.Вокзальна №13, вул.Вокзальна №11), який належав ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_5, які уклали шлюб 16.05.1947 року, на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 03.08.1961 року. На момент його смерті, в спадковому будинку проживала його дружина ОСОБА_5, яка і прийняли спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року і стала одноосібним власником вищезазначеного жилого будинку. 07.12.2010 року ОСОБА_5 померла, за життя свої спадкові права на вказаний будинок офіційно не оформила, заповіту не залишила. На момент її смерті, згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради від 11.07.2016 року №1129, в житловому будинку по смт.Вилок, вул.Станційна №15 проживав один спадкоємець першої черги за законом, а саме - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з своєю сімєю - позивачкою та сином ОСОБА_6, який і прийняв спадщину згідно ч.3 ст.1268 ЦК України і став власником цілого житлового будинку в смт.Вилок по вул.Станційна №15, однак свої спадкові права офіційно не оформив.

03.08.2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, який за життя заповіту не залишив. Спадкове майно складалося з цілого жилого будинку в смт.Вилок, вул.Станційна 15. Позивачка вказує, що вона прийняла спадщину згідно ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті чоловіка постійно проживала з ним в спадковому будинку, здійснювала за ним догляд, а після смерті чоловіка організувала його поховання та здійснює догляд за жилим будинком в смт.Вилок, вул.Станційна,15.

Позивачка звернулася у нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, де їй пояснили про необхідність представлення нотаріусу документів на будинок на імя померлих. Разом з тим після смерті ОСОБА_3 у 1973 році, жоден з спадкоємців не оформив свої права на будинок і на даний час позивачка не може оформити спадщину на себе через нотаріальну контору, оскільки покійні її чоловік та його мама ОСОБА_5 не оформили свої спадкові права на будинок юридично з оформленням відповідних правовстановлюючих документів.

За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, згідно поданої до суду заяви просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлений позов визнає повністю та не заперечує про ти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні належними доказами встановлено наступне.

29.07.1973 року помер ОСОБА_3, який був батьком чоловіка позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, який заповіту не залишив.

Спадкове майно складалося з 1/2 частини житлового будинку, що розташований в смт.Вилок, вул.Станційна №15 (попередні адреси Петрова №6, вул.Вокзальна №13, вул.Вокзальна №11), який належав ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_5, які уклали шлюб 16.05.1947 року, на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 03.08.1961 року.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Тому спадкування вказаної спадщини відбувалось за нормами права, які діяли на той час, а саме ст. 549 ЦК Української РСР в редакції Кодексу 1963 року. Відповідно до цієї норми права діями, що свідчили про прийняття спадщини визнавались, якщо спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

На момент смерті ОСОБА_3 згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради від 11.07.2016 року №1127, в житловому будинку в смт.Вилок, вул.Станційна №15 (попередні адреси Петрова №6, вул.Вокзальна №13, вул.Вокзальна №11) проживав один спадкоємець першої черги за законом, а саме: дружина ОСОБА_5, яка і прийняли спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року і стала одноосібним власником вищезазначеного жилого будинку.

Разом з тим, за життя ОСОБА_5, свої спадкові права офіційно не оформила.

07.12.2010 року мати чоловіка позивачки ОСОБА_5 померла, яка заповіту не залишила.

Спадкове майно складалося з цілого житлового будинку, що розташований за адресою: смт.Вилок, вул.Станційна №15.

На момент її смерті, згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради від 11.07.2016 року №1129, в житловому будинку в смт.Вилок, вул.Станційна №15 проживав один спадкоємець першої черги за законом, а саме - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю сімєю: позивачкою та сином ОСОБА_6, який і прийняв спадщину згідно ч.3 ст.1268 ЦК України і став власником цілого житлового будинку в смт.Вилок по вул.Станційна №15, однак свої спадкові права офіційно не оформив.

ОСОБА_4, чоловік позивачки, 03.08.2015 року помер, за життя заповіту не залишив.

На момент його смерті, згідно довідки ОСОБА_2 селищної ради від 15.08.2016 року №1354, з ним проживав один спадкоємець першої черги - його дружина ОСОБА_7, позивачка по справі.

Спадкове майно, складалося з цілого жилого будинку в смт.Вилок, вул.Станційна, 15.

Згідно ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України 2003 року спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Позивачка по справі прийняла спадщину згідно ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті чоловіка постійно проживала з ним в спадковому будинку, здійснювала за ним догляд, а після смерті чоловіка організувала його поховання та здійснює догляд за жилим будинком в смт.Вилок, вул.Станційна 15.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_4, де їй пояснили про необхідність представлення нотаріусу правовстановлюючих документів на будинок на імя померлих.

Разом з тим, після смерті ОСОБА_3 у 1973 році, жоден з спадкоємців не оформив свої права на будинок і на даний час позивачка не може оформити спадщину на себе через нотаріальну контору, оскільки покійні її чоловік та його мама ОСОБА_5 не оформили свої спадкові права на будинок юридично з оформленням відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 20.01.2016 року № 20 житловий будинок з надвірними будівлями в смт.Вилок по вул.Станційній, 15, будівництвом завершений і його інвентаризаційна вартість складає 76700 грн. і згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року даний будинок зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане ОСОБА_2 виконавчим комітетом 03.08.1961 року на підставі рішення виконавчого комітету від 16.12.1960 року №25.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст. 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканкою смт.Вилок, вул. Станційна, 15, Виноградівського району Закарпатської області, право власності на житловий будинок загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., з належними до нього надвірними спорудами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт.Вилок, вул. Станційна, № 15.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_8