Справа № 219/9167/15-ц
Провадження № 2/219/311/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.02.2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Шевченко Л.В.,
при секретарі Брагіній М.В.,
представник позивача не зявився,
відповідач не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою його реєстрації. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Підписи сторін під договорами, графіком погашення кредиту(арк.с.9) свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма їх умовами.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
За умовами статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Частиною першою статті 1048, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України визначені наслідки порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту і ними є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.
Згідно п. 5.2.4. кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення.
08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором (арк.с.11-13).
08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 080715зп (арк.с.14-15).
Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу України.
За приписами частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він сплачує грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 589 Цивільного кодексу України, статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо це передбачено договором застави.
Згідно п. 3.1.6 договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 080715нв, новий кредитор зобовязується протягом 10 календарних днів з моменту переходу до нього прав вимоги надіслати боржникам, їх поручителям та майновим поручителям письмові повідомлення про відступлення новому кредитору прав вимоги. При цьому новий кредитор несе всі затрати по підготовці та відправці цих повідомлень. В разі відсутності будь-яких недоліків, помилок або неточностей первісний кредитор зобовязується підписати, поставити печатку на кожному підготованому новим кредитором повідомленні та передати новому кредитору для їх подальшого відправлення боржникам протягом 10 робочих днів після отримання від нового кредитора. Підтвердженням належного повідомлення боржників про відступлення первісним кредитором права вимоги заборгованості новому кредитору є реєстр відправлення кореспонденції. Належно завірена копія реєстру відправлення кореспонденції, що є доказом направлення боржникам повідомлень, передається новим кредитором первісному кредитору протягом 7 робочих днів після спливу строку, передбаченого для відправлення повідомлень у цьому пункті договору. Належно завіреною є копія, вірність якої посвідчена підписом уповноваженої особи нового кредитора. Підпис уповноваженої особи повинен бути скріплений печаткою нового кредитора. Сторони домовилися, що відправлення зазначених в даному пункті документів може бути здійснено лише на територію Донецькою та Луганською областей, що підконтрольна Україні.
Ухвалою суду від 10.12.2015 року позивачу було запропоновано надати докази: письмові повідомлення про відступлення права вимоги згідно п. 3.1.6 Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 0800715нв від 08.07.2015 року (реєстр відправлень кореспонденції); договір застави автомобіля; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо зміни заставодержателя.
На вищевказану ухвали суду, 16.12.2015 року до суду надійшло повідомлення (арк.с. 60) про те, що позивач не має можливості взагалі надати суду оригінали документів, перелік яких визначений ухвалою суду у звязку з відсутністю можливості направити до судового засідання представника позивача, який би міг суду надати оригінали документів, а направити шляхом поштового пересилання є неможливим у звязку із існуючим ризиком їх втрати.
04.02.2016 року на запит суду з Територіального сервісного центру 1442 регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області надійшла відповідь за вих. № 31/5-1442-693 від 03.02.2016 року, в якій повідомляється, що власником автомобіля марки КІА, модель ОРТІМА, тип легковий седан, 2011 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова, шасі KNАGN412BC5221897, свідоцтво САО 528095, є ОСОБА_2, місце реєстрації: м. Донецьк, вул. Університетська, 33/12.
Згідно статті 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.
Ухвалою сулу від 08.02.2016 року ОСОБА_2 (місце реєстрації: м. Донецьк, вул. Університетська, 33/12), залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
За приписами ч.2 ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої вимоги, на іншу особу.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що призначена на мамонт фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Позивачем в обгрунтування позовних вимог та на пропозицію суду, викладену у вищевказаних ухвалах, надані наступні документи:
-копія повідомлення про відступлення вимог від 08.07.2015 року, яким
повідомлено ОСОБА_1 про необхідність сплатити суму боргу у розмірі 236942,87 грн. та про відступлення права вимог ПАТ «ВТБ БАНК» ТОВу «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (арк.с.62,81);
-витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна
(реєстрації змін) (арк.с.67,83);
листів, в якому під номером 23 значиться «Кирилов Олександр Сергійович», однак з печатки поштового відділення неможливо встановити дату відправлення рекомендованого листа і незрозуміло чому відправником листів є ТОВ «ДІРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ», а не ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (арк. с.82);
З наданих відповідачем доказів в обґрунтування позовних вимог вбачається наступне.
Договір про відступлення права вимоги від 08.07.2015 року (арк. с.11 зворотній бік, 12) не містить умов про предмет договору, про ціну договору та порядок оплати. Відповідні розділи 2 та 4 у доданій до позову в якості доказу копії вказаного договору не заповнені, текст в них відсутній.
Договор про відступлення права вимоги за договорами застави від 08.07.2015 року не містить «Предмету застави» (арк.с.14 зворотній бік), а додаток № 1 «Витяг з Акту приймання-передачі Документації» вказує на передачу кредитного договору без зазначення суми заборгованості. Позивачем не доведено факту виконання ним сплати на користь Первісного кредитора ОСОБА_3 договору про відступлення права вимоги за Кредитними договорами у розмірі, порядку та на умовах, що визначені договором та обумовлені в п. 2.3 вказаного договору.
Тобто, позивачем суду не доведено, що саме за договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем, відбулося відступлення прав вимоги. Так, позивачем не надано суду жодного доказу, який би містив у собі інформацію щодо переліку договорів застави, заставодавців та боржників, сум заборгованості, переліку заставного майна. Відсутність даної інформації унеможливлює суд об*єктивно вважати, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права заставодержателя відносно договору застави выд 10.05.2012 року та спірного автомобіля.
Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Звернення стягнення на рухоме майно регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1215-IV (далі - Закон № 1215-IV).
Так, відповідно до статті 24 Закону № 1215-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
З наданого суду витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) неможливо ідентифікувати предмет обтяження, на який 10.08.2015 року зареєстровано звернення стягнення, містяться лише відомості щодо номеру реєстраційного запису та контрольної суми.
За приписами частини другої статті 28 Закону № 1215-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження зобов*язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник не виконує обовязок щодо передачі предмета обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.
Передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання відповідно до статті 26 Закону № 1215-IV є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, який обтяжувач обирає на власний розсуд.
Процедура передачі обтяжувачу права власності на предмет обтяження передбачена статтею 29 Закону № 1215-IV, відповідно до якої обтяжувач після одержання предмета обтяження у володіння зобовязаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета обтяження. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду.
Згідно частини першої статті 25 Закону № 1215-IV обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Позивачем не надано належних доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою виконати порушене зобовязання або передати предмет обтяження у володіння обтяжувача протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, а саме після 10.08.2015 року щодо внесення реєстрації змін. До того ж на час укладення договору відступлення права вимоги та внесення змін в державний реєстр обтяжень рухомого майна відповідач ОСОБА_1 вже не був власником автомобіля.
Заставодержатель може самостійно обирати позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно. Однак обраний ним спосіб не повинен порушувати права та інтереси інших осіб.
Крім того, суду не доведено, що у позивача існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі, який зазначений у позовній заяві, оскільки у позовній заяві зазначено заборгованість станом на 09.09.2015 року, а договір відступлення права вимоги укладався 08.07.2015 року. Позивач, визначаючи позовні вимоги, взагалі не визначає в рахунок погашення якої саме заборгованості, на яку дату, він просить звернути стягнення на предмет застави (автомобіль).
Виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.
За приписами статті 179 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач в силу статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України зобовязаний на засадах змагальності належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд, проаналізувавши у сукупності надані докази, дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення щодо звернення стягнення на заставне майно у спосіб, який він обрав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі ст.ст. 52, 514, 516, 517, 526, 527, 530, 590, 625, 1050, 1054 ЦК України,
законів України «Про заставу», «;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення ухвалено, оформлено та підписано суддею одноособово в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя Л.В.Шевченко