Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2261/16-ц

Номер провадження: 2/511/980/16

13 грудня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Роздільнянський районний підрозділ головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить, визнати його колишню дружину ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування належним йому будинком по вул. Леніна, 77 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, так як вона більше року на проживає в будинку та просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, так як ОСОБА_2 відмовляється добровільно знятися з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він є власником 2/3 частин будинку по вул. Леніна, 77 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2007 року. Відповідач ОСОБА_2 є його колишньою дружиною В 2008 році він зареєстрував її в своєму будинку. Шлюб між ними розірвано в 2014 році, вони припинили спільне проживання та з 20 квітня 2014 року ОСОБА_1 добровільно пішла з будинку, проживає у своєї матері, а тому втратила право на користування житловою площею. В 2015 році восени відповідачка приходила до нього, хотіла поселитися в будинку, але він не дозволив, бо це його особистий будинок. Тоді вона забрала речі з будинку, кухонний посуд, штори. В цей час вона зверталась до суду з позовом про визнання будинку спільною власністю подружжя, але суд їй відмовив в задоволенні позову. На прохання позивача в добровільному порядку знятися з реєстрації, отримав від відповідача відмову. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити повністю, визнати відповідача таким, що втратила право на користування жилим приміщенням будинку №77 по вул. Леніна смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, так як вона не проживає в будинку з 20 квітня 2014 року, тобто більше року. Також просив усунути перешкоди в розпорядженні та користуванні належним йому на праві власності будинком, примусово знявши її з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що позивач після розірвання шлюбу не дає їй проживати у будинку, де вона зареєстрована. Вона вимушена була в квітні 2014 року піти з будинку, так як вони розлучилися і чоловік пив. Однак вона мала намір повернутися до будинку разом з їх спільною дитиною та проживати в ньому, так як в неї не має власного житла . На теперішній час вона проживає у матері. Позивач до будинку її не впускав, поміняв замки. Оскільки вони купили будинок в період, коли проживали разом без реєстрації шлюбу, то вона звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку будинку, однак її було відмовлено в задоволені позову. Однак вона ніколи не втрачала інтересу до цього житла, так як у неї і у дитини не має власного іншого житла. Вона пропонувала чоловіку вирішити спір, прописавши за вказаною адресою дитину, однак позивач відмовився. Тому просила відмовити позивачу в задоволенні позову, так як в будинку не проживала більше року по поважній причині, їй в цьому перешкоджав позивач, а вона намагалась захистити свої житлові права через суд.

Представник третьої особи - Роздільнянського РП ГУ ДМС України в Одеській області до суду не зявився, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 2/3 частини житлового будинку №77 по вул. Леніна смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області належить позивачу ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №960. (а.с.7,8).

Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.9).

Згідно довідки Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №1232 від 13.09.2016 року та копії паспорту серії КМ 516059 виданого на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона дійсно в період перебування в шлюбі з позивачем з 14.02.2008 року зареєстрована по місцю проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.6,10)

Виходячи з вимог ст.156 ЖК України, припинивши сімейні стосунки з позивачем, ОСОБА_1 не втратила право користування займаним приміщенням.

Позивач доводив, що відповідачка на підставі ст.405 ч.2 ЦК України втратила право на користування для проживання його будинком, так як з 20.04.2014 року не проживала в його будинку.

Так згідно акту, складеного депутатом Лиманської селищної ради ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 з 20.04.2014 року по вул. Леніна, 77 смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області не проживає, на теперішній час ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 мешкає у своєї матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.11)

Дані обставини щодо часу не проживання її в спірному будинку відповідачка не заперечувала, однак вказувала, що в будинку колишнього чоловіка вона з дитиною не проживала по поважним причинам - чоловік спочатку після розлучення пив, а потім не дозволяв їй проживати у будинку.

Позивач дані обставини в суді підтвердив, суду пояснив, що не дозволяв жінці після розлучення проживати в будинку, так як це його особистий будинок.

Крім цього, судом встановлено, що в цей період ОСОБА_2 в 2016 році зверталася в суд з позовом про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя, однак рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.04.2016 року їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог, що також свідчить про те, що відповідачка до вказаного будинку інтересу не втрачала.

Крім цього, в ході слухання справи, судом встановлено і дані висновки суду нічим не спростовані, що ОСОБА_2 разом із неповнолітнім сином не мають будь-якого іншого власного житла, в якому вони проживали чи могли зареєструватися. На теперішній час відповідачка проживає в будинку матері.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, і хоч припинила сімейні стосунки з чоловіком, але не втратила право на користування житловою площею в його будинку, і більше року не проживала в будинку по поважній причині - позивач не дозволяв їй вселитися разом з сином та проживати в будинку, так як він є власником цього житла.

Судовий збір по справі складає 551,20 грн, який сплачено позивачем при зверненні до суду в повному обсязі.

На підставі ст.29, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.9, 150, 156 Житлового кодексу України, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Роздільнянський районний підрозділ головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ж. В. Теренчук