Справа №591/5595/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/421/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований 19 січня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому за актовим записом №52.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 900 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07 серпня 2015 року.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині стягнення аліментів та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 300 грн.

При цьому доводить, що ОСОБА_3 на даний час не працює, проте суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 900 грн. не врахував його матеріальне становище.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що обовязком ОСОБА_3 є утримання дитини до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання сина Данила суд враховував стан здоровя та матеріальне становище дитини й відповідача, а також відсутність у нього інших утриманців.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Частиною 2 статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19 січня 1995 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують з 2014 року, дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 працює в Москві РФ, регулярного щомісячного доходу не має.

ОСОБА_3 має батьків пенсійного віку, але доказів про те, що вони знаходяться на його утриманні не надано, оскільки батьки відповідача отримують пенсію.

Отже, вірно встановивши зазначені фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та про необхідність визначення розміру аліментів на їх утримання у твердій грошовій сумі, оскільки він є працездатним, має задовільний стан здоровя і спроможний платити аліменти на утримання сина у розмірі 900 грн. щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про не встановлення судом першої інстанції дійсного матеріального становища ОСОБА_3 та у звязку з цим і помилкового висновку про розмір аліментів на утримання сина, не ґрунтуються на законі.

За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України саме на ОСОБА_3 лежить обовязок подання суду належних і допустимих доказів як про розмір своїх доходів, так і стан здоровя й наявність у нього інших утриманців.

Проте, ОСОБА_3 таких доказів як суду першої, так і апеляційної інстанції не надав.

Натомість, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони у справі визнали, що ОСОБА_5 працює медичною сестрою у Сумській міській поліклініці №3 й отримає мінімальну заробітну плату, а ОСОБА_3 є професійним водієм і йому відкриті всі основні категорії на керування транспортними засобами, тривалий час працював у Російській Федерації водієм, останній раз надавав матеріальну допомогу на утримання сина у травні 2015 року в сумі 700 доларів США.

Зазначені обставини, в силу положень ч.1 ст.60 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Отже, враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини, її стан здоровя, середню заробітну плату по Сумській області, задовільний стан здоровя і спроможність ОСОБА_3, який є працездатною особою, сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі визначеному судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 січня 2016 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -