Справа № 347/1418/16
У Х В А Л А

14.09.2016 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Бельмеги М.В.

секретаря Борисової О.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Косівського районного суду Івано-Франківської області заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки в ухвалі Косівського районного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 347/1418/16 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2016 року Косівським районним судом постановлено ухвалу про забезпечення позову.

Вказану ухвалу направлено для виконання у відділ ДВС Косівського районного управління юстиції.

До суду надійшла постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки, в ухвалі не вказано повну адресу боржника, а також право вибору органу виконавчої служби, тому слід привести ухвалу у відповідність до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у судовому засіданні просив внести вказані у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження виправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 ЦПК України якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частина 1 ст. 369 ЦПК України вказує на те, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Таким чином, відсутність в ухвалі про забезпечення позову відомостей стосовно місцезнаходження боржника, а також вказівки на право вибору органу виконавчої служби, унеможливлює її виконання.

Оскільки, в даному випадку мала місце помилка, то її слід виправити шляхом постановлення відповідної ухвали.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України, керуючись ст.ст. 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки в ухвалі Косівського районного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 347/1418/16 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів- задовольнити.

Внести виправлення в ухвалу Косівського районного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 347/1418/16 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів, де вказати:

Накласти арешт на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», місцезнаходження якого вул. Кутузова, 18/7, оф. 613 м. Київ, 01133, () п/р 2140 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 300711 в межах суми позовних вимог в розмірі 96 000,00 грн. (девяносто шість тисяч гривень 00 копійок).

Виконання ухвали суду покласти на Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.В. Бельмега