Справа №265/7428/15-ц
Провадження №2/265/246/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Цепи К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, третя особа Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції міста Маріуполя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позивних вимог зазначала, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 31.08.2009 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.08.2009 року і до повноліття дитини. Однак, відповідач оплату аліментів проводив не регулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 12.04.2014 року по 01.11.2015 року в розмірі 8381,55 гривень.

Внаслідок прострочення відповідачем сплати аліментів за зазначений період, посилаючись на норми ст..196 ч.1 СК України, просила стягнути із відповідача неустойку (пеню) яка складає 27392,10 гривень, також відшкодувати за рахунок відповідача понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Додатково позивач пояснила, що в грудні 2015 року відповідач повність погасив заборгованість по аліментам в розмірі 9600 гривень, в січні 2016 року також заплатив аліменти в повному обсязі, за лютий 2016 року ще аліменти не платив. Також зазначала, що у період з 12.04.2014 року по 01.11.2015 року відповідач сплачував їй аліменти, але не в повному обсязі, і вона згодна щомісячними сплаченими з боку відповідача сумами, які вказані державним виконавцем у довідці-розрахунку заборгованості.

Просили повністю задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 27392,10 гривень, 3000 гривень за надання правової допомоги та судовий збір в сумі 487,20 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що умисно не ухилявся від сплати аліментів, спочатку працював на комбінаті «Азовсталь» аліменти відраховувалися за виконавчим листом, після його звільнення, він перебував на обліку у центрі зайнятості, як безробітний. З нарахованої та виплаченої суми допомоги по безробіттю також проводилися утримання аліментів на користь позивача. Однак, на протязі дев'яти місяців роботу йому не знайшли, він сам намагався її найти, але не зміг. Після зняття його з обліку по безробіттю, він платив аліменти позивачу з розрахунку 25% від прожиткового мінімуму доходів громадян. Про те, що у нього утворилася заборгованість він не знав, державний виконавець його не повідомляв. Після звернення позивача з даним позовом до суду, він зайняв гроші та повністю оплатив заборгованість по аліментам.

У нього є друга сім'я, народилася дитина, його дружина працює, але має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, яка проживає разом з ними, отримує допомогу по втраті годувальника. При визначенні пені за прострочення сплати аліментів, просив врахувати, що у нього в сім'ї склалося тяжке матеріальне становище.

Представник Орджонікідзевського ВДВС Бєлова М.Є., яка діє на підставі довіреності, стосовно позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що у неї з 18.09.2009 року на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно. В зв'язку з тим, що відповідач працював на комбінаті «Азовсталь» виконавчий лист був направлений за місцем роботи і там проводилися утримання аліментів. 02.07.2013 року відповідач був звільнений і став на облік в центр зайнятості, де теж проводилися утримання до 12.04.2014 року. Після зняття відповідача з обліку по безробіттю, то заборгованість аліментів проводилася, як з непрацюючого з розрахунку середнього заробітку по даній місцевості, яка згідно даних Державного комітету статистики України щомісячно змінювалася. Зазначала, що в квітні 2014 року заборгованість відповідача по аліментам складала 518,07 гривень, в довідці-розрахунку від 11.11.2015 року, яку вона надавала на запит позивача була зроблена помилка та невірно вказана сума. В грудні 2015 року відповідач повністю виплатив позивачу заборгованість по аліментам в сумі 9600 гривень.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 році. Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідач по справі ( а.с.5).

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.08.2009р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.08.2009р (а.с. 6).

У 2009 року вказане рішення суду було направлено на примусове виконання до Орджонікідзевського ВДВС, та постановою державного виконавця від 18.09.2009р. за виконавчим листом № 2-2390 було відкрито виконавче провадження, яке досі триває.

Із довідки-розрахунку державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 з виплати аліментів станом на 01 листопада 2015 року за період з 12.04.2014р. по 01.11.2015 року складає 8381,55 грн. Однак, у судовому засіданні державний виконавець звернув увагу суду, що у довідці-розрахунку невірно вказана сума аліментів за квітень 2014 року, яка дорівнює 518,07 грн., відповідно загальна сума заборгованості складає 8351,07 грн. Станом на 01 лютого 2016 року у відповідача існує заборгованість по поточних платежах в сумі 130,17 грн.

Із змісту позовної заяви та пояснень позивачки у судовому засіданні, остання просить стягнути з відповідача розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 12 квітня 2014 року по 01 листопада 2015 року в сумі 27392,10 грн.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказував, що у зазначений позивачем період він сплачував аліменти, але не в повному обсязі, так як після зняття його з обліку по безробіттю, самостійно розраховував щомісячну суму аліментів, відповідно до прожиткового мінімуму доходів громадян, про те, що у нього утворилася заборгованість не знав, а державний виконавець його не повідомляв. Після того, коли йому стало відомо про наявність заборгованості, повністю її сплатив, дані обставини свідчать про те, що визначена державним виконавцем заборгованість по сплаті аліментів відповідачем не оспорювала ся, напроти визнана, шляхом її сплати.

Умовою відповідальності платника аліментів в сенсі конструкції ст. 196 СК України, що породжує наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки, є склад порушення, що має встановити суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України: факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи.

Як було встановлено у судовому засіданні відповідач був обізнаний, що у 2009 році було винесено рішення суду про стягнення з нього аліментів та пред'явлено до виконання до ВДВС, де виконується, шляхом стягнення аліментів на сина з початку з його заробітної плати, в послідуючим з суми допомоги по безробіттю.

За вимогами ст..12 ч.5,7 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації), а боржник-фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Таким чином, обов'язок своєчасності виконання судового рішення про стягнення аліментних платежів покладається й на платника аліментів, що виконаний відповідачем із порушенням ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Вина відповідача в утворенні з квітня 2014 року заборгованості по аліментам доведена, а ознак наявності поважних причин, які об'єктивно унеможливили сплату аліментів на дитину, судом не здобуто. Тому суд не може погодитись із поясненнями відповідача про відсутність його вини в утворенні заборгованості, як підстави звільнення від відповідальності, регламентованої ст. 196 СК України.

Ті обставини, що боржник не був обізнаний державним виконавцем про розмір утвореної з його ж вини заборгованості через неналежне виконання грошового зобов'язання перед дитиною, не можна вважати підставою для звільнення від передбаченої законом відповідальності ОСОБА_2, який порушив свій обов'язок зі сплати аліментів, бо право одержувача аліментів на стягнення неустойки не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Більш того, саме на відповідача покладається персоніфікований обов'язок своєчасно і в повному обсязі надавати своїй дитині матеріальну допомогу, зокрема, в присудженому судом розмірі, самоконтролюючи такий процес, і безпосередньо на нього покладається повний спектр відповідальності за недотримання цього обов'язку.

Встановивши, що з вини відповідача виникла заборгованість за аліментами у сумі 8351,07грн., суд дійшов до висновку про покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку за ст. 180 СК України утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки заборгованість виникає поступово і розраховується за кожен місяць, то і неустойка (пеня) розраховується за кожен місяць окремо.

Тож, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Обчислення суми неустойки повинно проводитися із визначеного державним виконавцем розміру нарахованих аліментів за місяць, суми несплачених відповідачем аліментів саме за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

Із врахуванням довідки ВДВС від 11.11.2015р. з помісячним розрахунком заборгованості ОСОБА_2, пояснень державного виконавця у судовому засіданні, яка уточнила суму заборгованості за квітень 2014 року, пеня за період з 12 квітня 2014 року по 01.11.2015 року розраховується за весь вищевказаний період у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та складає:

квітень 2014р. з 12.04.2014р. 518,07грн.х1%х19дн.=98,43грн.

травень 2014р. 614,25х1%х31дн.=190,34грн.

червень 2014р. 914,25х1%х30дн.=274,20грн.

липень 2014р. 116,75грн.х1%х31дн.=36,27грн.

серпень 2014р. 516,75х1%х31дн.=160,27грн.

вересень 2014р. 516,75х1%х30дн.=155,10грн.

жовтень 2014р. 516,75х1%х31дн.=160,27грн.

листопад 2014р. 487,50х1%х30дн.=146,40грн.

грудень 2014р. 87,50х1%х31дн.=27,28грн.

січень 2015р. 487,50х1%х31дн.=151,28грн.

лютий 2015р. 487,50х1%х29дн.=136,64грн.

березень 2015р. 487,50х1%х31дн.=151,28грн.

квітень 2015р. 164,25х1%х30дн.=49,20грн.

травень 2015р. 564,25х1%х31дн.=174,84грн.

червень 2015р. 564,25х1%х30дн.=169,20грн.

липень 2015р. 564,25грн.х1%х31дн.=174,84грн.

серпень 2015р. 581х1%х31дн.=180,11грн.

вересень 2015р. 581х1%х30дн.=174,30грн.

Всього: 2610,25грн.

Саме така формула вирахування пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та обчислення її в межах одного місяця має бути застосована у даній справі, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.07.2015 (справа № 6-94цс15), якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів.

Положеннями ч. 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як було встановлено судом та не заперечується у судовому засіданні сторонами, відповідач має другу сім'ю, в якої у нього народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.36). Згідно наданій з боку відповідача довідки з місця проживання, ОСОБА_2 проживає у місті Маріуполі по АДРЕСА_1 з сім'єю: дружина ОСОБА_7, донька дружини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.55-56).

Як зазначав у судовому засіданні відповідач і це підтверджується наданими письмовими доказами, дохід його сім'ї складається із мінімальної заробітної плати його дружини та соціальної допомоги, яку отримує дружина на неповнолітню доньку, в зв'язку в втратою годувальника (а.с.53-55,57-59). Він на даний час не може найти собі роботу, тому не має ніякого доходу.

За таких обставин, зважаючи на матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, суд вважає необхідним зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 2000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то витрати на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1-2 ст. 84 ЦПК України витрати,пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони,крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи (п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витратна правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах,в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення,іншою стороною,а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з Договором про надання юридичних послуг від 16.11.2015 року, ОСОБА_1 доручає адвокату ОСОБА_4 надати їй юридичну допомогу по зверненню до суду із позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину.

З боку позивача був наданий графік обліку робочого часу адвоката на виконання умов договору від 16.11.2015 року та акт прийому-здачі виконаних робіт від 28.02.2016 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.11.2015 року адвокат ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 3000 грн., як оплату за Договором від 16.11.2015 року про надання правової допомоги.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу також підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, й тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 219 грн.

Крім того, позивачем у справі понесені судові витрати з оплати судового збору у загальній сумі 487,2 гривень (а.с.1), які відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 84, 88, 212-215,218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, витрат на правову допомогу та судовий збір, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНД НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНД НОМЕР_2) неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 12.04.2014 року по 01.11.2015 року у розмірі 2000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 219 гривень, судовий збір в сумі 487,20 гривень, всього 2706 (дві тисячі сімсот шість) гривень 20 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мельник І.Г.