АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська міська нотаріальна контора, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого під час шлюбу,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11906/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська міська нотаріальна контора, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого під час шлюбу.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що зупинення провадження у справі сприяє затягуванню розгляду даної справи. Звертає увагу на те, що відповідачем було запропоновано суду відповідно до вимог ч.1 ст. 126 ЦК України об'єднати справи в одне провадження, проте, суд дійшов безпідставного висновку про зупинення провадження у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

В судове засідання особисто ОСОБА_3, представник Дев'ятої Київської міської нотаріальної контори не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_3 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята Київська міська нотаріальна контора, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого під час шлюбу.

01 липня 2016 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №760/9098/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Третя Київська міська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору про розподіл майна, яка розглядається Солом'янським районним судом м. Києва.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року клопотання ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 було задоволено.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 203 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 201 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вищевказаної норми в резолютивній частині ухвали не зазначив строку зупинення провадження у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.33 постанови Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно та справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про розподіл майна стосуються спільного майна подружжя та перебувають в провадженні одного суду.

За таких обставин, суд першої інстанції мав об'єднати вказані справи в одне провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 3 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Натомість, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції порушив право ОСОБА_2 на розгляд справи у розумні строки.

Таким чином, ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль