233 № 233/651/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 106), Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 5979,17 грн. за кредитним договором б/н від 07 серпня 2006 року, з яких: 5237,30 грн. заборгованість за відсотками; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 241,87 грн. штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.08.2006 року ОСОБА_2 07 серпня 2006 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

06 лютого 2008 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року, а саме: стягнута заборгованість за тілом кредиту 1502,09 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом 658,06 грн.

Проте, станом на 31 грудня 2014 року за ОСОБА_2 наявна заборгованості за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року у загальному розмірі 5979,17 грн., з яких:

- 5237,30 грн. Заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 500,00 грн. штраф (фіксована складова);

- 241,87 грн. штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що після винесення судом судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року даний наказ тривалий час ОСОБА_2 не виконувався, а тому банк продовжував нараховувати відсотки. У звязку з чим на теперішній час утворилась заборгованості за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року у загальному розмірі 5979,17 грн. Крім того, вважала, що у даному випадку позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали в повному обсязі за тих підстав, що заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року, яка була визначена судовим наказом від 06 лютого 2008 року, повністю погашена ОСОБА_2 16 липня 2010 року, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Сплата ОСОБА_2 16 липня 2010 року тіла кредиту виключає подальшу можливість нарахування відсотків за його користування. З моменту погашення заборгованості за судовим наказом, ОСОБА_2 кредитними послугами позивача не користувався та ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-яких претензій до нього з цього приводу не висував. Вважали, що позивачем пропущено строк позовної давності, перебіг якого для позивача розпочався з грудня 2010 року, тобто з дати здійснення відповідачем останнього платежу за договором. Крім того, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» накладений мораторій на нарахування штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями на час проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому КМУ переліку, де провадилася антитерористична операція. Тому вимоги позивача щодо стягнення штрафів вважали безпідставними. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 серпня 2006 року ОСОБА_2 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявив бажання про оформлення на своє імя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначив свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна», валюта гривня, тим кредитного ліміту: фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 2000,00 грн., базова процентна ставка 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячно платежами у розмірі 7% від суми (а.с.11).

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На виконання даного кредитного договору позивачу було видано карту 311233, строком дії 10/15 (а.с.105).

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється на рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_2 (картрахунок 311233 від 08.08.2006 року) 31.08.2006 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн.; 24.05.2008 року кредитний ліміт знижено до 1510,00 грн.; 26.12.2008 року кредитний ліміт збільшено до 3400,00 грн.; 10.01.2009 року встановлений кредитний ліміт до 1510,00 грн.; 24.01.2009 року кредитний ліміт знижено до 1510,00 грн. (а.с.10).

ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором б/н від 07 серпня 2006 року належним чином не виконував, у звязку з чим 06 лютого 2008 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ № 2-н-124/08, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2006 року, яка виникла станом на 06 січня 2008 року, у загальному розмірі 2160,00 грн., з яких заборгованість за кредитом 1502,09 грн., заборгованість за процентами 658,06 грн. Даний судовий наказ набрав чинності 20 березня 2008 року (а.с. 107).

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Костянтинівського міськрайонного управління юстиції від 16 липня 2010 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-124 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПриватБанку боргу у розмірі 2200,69 грн. закінчено у звязку із стягненням боргу у повному обсязі (а.с.95).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд дійшов висновку, що погашення 16 липня 2010 році відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування нарахованих станом на 06 січня 2008 року, не позбавляло права позивача на нарахування відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року та права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Тож, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року у розмірі 726,96 грн. (розрахунок відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року проведений судом на підставі даних, наведених позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором а.с.7-9. Так, відповідно до наданого розрахунку всього за період з 31 серпня 2006 року по 06 липня 2010 року нараховано відсотків у розмірі 1320,99 грн. За період з 06 липня 2010 року по 30 липня 2010 року, тобто за 14 днів, нараховано відсотків: 3,45 грн.+86,23 грн. =89,68 грн. Тож, розмір відсотків за період з 06 липня 2010 року по 16 липня 2010 року становить: 89,68 грн./14 днів х10 днів = 64,05 грн. Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за період з 31.08.2006 року по 06.07.2010 року становить 1320,99 грн.+ 64,05 грн. =1385,04 грн. Від цієї суми слід відрахувати відсотки, сплачені відповідачем за судовим наказом у розмірі 658,06 грн., що в підсумку становить 726,96 грн.)

Проте, з укладеного сторонами кредитного договору б/н від 07 серпня 2006 року вбачається, що сторони погодили такий порядок погашення заборгованості: щомісячно платежами у розмірі 7% від суми (а.с.11 зворот).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від суми), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.7-9), витягу по кредитний картці ОСОБА_2 (а.с. 102-104) відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором 14.12.2010 року, у той час, коли з вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року позивач звернувся 13 лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставною для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1,3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строк виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строк виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договором, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення з зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору б/н від 07.08.2006 року встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись відповідачем щомісячно платежами у розмірі 7% від суми, початок позовної давності для стягнення щомісячних відсотків необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань, тобто з 14 січня 2011 року.

У звязку із наведеним доводи представника позивача про те, що початок перебігу позовної давності слід відраховувати з дати закінчення строку дії картки, суд вважає безпідставними.

Суд також не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що 27 квітня 2012 року відповідачем було здійснено платіж у розмірі 5,88 грн., що свідчить про переривання строків позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до витягу по кредитний картці ОСОБА_2 (а.с. 102-104) платіж від 27.04.2012 року у розмірі 5,88 грн. позначений як HEAD-OFFICE SAMDN3400********1421 (а.с.104), що за поясненнями представника позивача вказує на проведення банком внутрішніх операцій. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні категорично наполягав на тому, що даний платіж він не здійснював, а представником позивача належних та допустимих доказів на спростування зазначених доводів відповідача суду не надано та про наявність таких доказів не зазначено.

Тож оскільки представником позивача у судовому засіданні не доведений факт вчинення ОСОБА_2 27 квітня 2012 року дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, суд не вбачає підстав для застосування положень чч.1,3 ст. 264 ЦК України щодо нового перебігу позовної давності.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року у розмірі 726,96 грн. слід відмовити у звязку із пропуском позивачем строків позовної давності.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 17 липня 2010 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 4510,34 грн. (5237,30 грн. - 726,96 грн. = 4510,34 грн.) також задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом, тіло кредиту у розмірі 1502,07 грн., стягнуте за судовим наказом, сплачене відповідачем 16 липня 2010 року, тож нарахування на нього відсотків за його користування з 17 липня 2010 року по 31 грудня 2014 року суд вважає безпідставним.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 241,87 грн. (процентна складова), нарахованих позивачем при зверненні до суду, також задоволенню не підлягають, оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Як встановлено судом, відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, суд вважає, що відповідач звільняється від сплати неустойки (штрафів) у загальному розмірі 751,87 грн., нарахованих позивачем при зверненні до суду.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 12 вересня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш