Справа № 236/72/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Макєєвої Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

Позивач з 08 червня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Подружжя має неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з відповідачем.

Шлюбні відносини припинені 28 грудня 2015 році, з цього часу вони проживають окремо. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на життя. З таких підстав примирення між ними не можливе. Просив шлюб розірвати.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.17).

Відповідно до ч. 2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечувала проти задоволення позову (а.с.15 ).

Згідно ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрували шлюб 08 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с.4).

Подружжя має неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_2 (а.с.7-8).

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач і відповідач припинили шлюбні відносини 28.12.2015 року, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, сторони не мають наміру зберегти сім'ю.

Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, збереження їх сім'ї неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі чоловікак, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором відповідача після розірвання шлюбу її прізвище "ОСОБА_2" залишити без зміни.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 105, 110-112 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 08 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за №76 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя