Справа № 463/3931/16-ц
Провадження № 2/463/1812/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на його користь грошових коштів в сумі 250 057,85 грн., з яких 237 518,85 грн. інфляційні втрати, а 12 539 грн. - три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.04.2012р. між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 111 000 доларів США, що еквівалентно 886 878,90 грн. на строк до 12.05.2012р. В період з 28.12.2012р. до 24.04.2014р. відповідач лише частково повернув позику в сумі 60 000 доларів США, у зв'язку з чим 27.08.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 785 067,24 грн., з яких 696 629,40 грн. сума основного боргу, 80 664,90 грн. - 3 % річних та 7772,94 грн. витрати на вчинення виконавчого напису. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 11.09.2014р. У зв'язку з погашенням заборгованості в повному обсязі, постановою державного виконавця від 03.04.2015р. виконавче провадження закінчено. За період примусового виконання, а саме з 27.08.2014р. по 03.04.2015р. відповідач зобов'язаний сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних у зв'язку з порушенням строків виконання грошового зобов'язання. За його обрахунками, інфляційні втрати за вказаний період становлять 237 518,85 грн., а три відсотка річних - 12539 грн. Дану суму просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

В судовому засіданні представники позивача згідно належної довіреності від 11.08.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Крім вищенаведеного, заперечили позицію відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки фактичне виконання відбулось лише 03.04.2015р. Тому, строк для звернення до суду із даним позовом не вважать пропущеним, через що такий позов просять задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 26.08.2016р. ОСОБА_3 проти обґрунтованості позову заперечив. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки за умовами договору позики, відповідач зобов'язався повернути кошти до 12.05.2012р., внаслідок чого трьохрічний строк для пред'явлення основної вимоги сплинув 13.05.2015р. Відповідно, такий строк закінчився для пред'явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв'язку з чим позов просить залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28.04.2012р. між сторонами укладено договір позики (а.с.5), за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 111 000 доларів США, що еквівалентно 886 878,90 грн. на строк до 12.05.2012р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором позики, 27.08.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 785 067,24 грн. За умовами виконавчого напису, вказані кошти включають нараховані у відповідності до вимог п. 5 договору позики проценти в сумі 80 664,90 грн. та витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 7 772,94 грн. (а.с.6). Відтак, як вірно вказує представник позивача, основна сума заборгованості становить 696 629,40 грн.

Згідно інформаційної довідки (а.с.8-12), виконавче провадження відкрито 11.09.2014р. У зв'язку з фактичним виконанням виконавчого напису, яке відбувалось частинами, постановою державного виконавця від 03.04.2015р. (а.с.13) виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який був чинним на момент здійснення виконавчих дій.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

На основі аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-1047цс16 дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки виконавчий напис нотаріуса в розумінні ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який був чинним на момент здійснення виконавчих дій, вважався одним із виконавчих документів, які підлягали примусовому виконанню, невиконання боржником грошових зобов'язань, які за таким документом виражені в національній валюті не звільняє його від відповідальності, в тому числі, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому, вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд визнає обґрунтованою, однак проведений позивачем розрахунок заборгованості є невірним, у зв'язку з чим така сума підлягає перерахунку безпосередньо судом.

Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, заборгованість за тілом боргу, який становить 696 629,40 грн. повністю погашена 01.04.2015р., тому, нарахування штрафних санкції повинно обраховуватись до 31.03.2015р. - дати, що передує виконанню грошового зобов'язання, а не до 03.04.2015р. - дати винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім цього, згідно цієї ж довідки, виконання грошового зобов'язання здійснювалось частинами, через що розрахунок слід проводити у відповідні періоди за виключенням частково сплачених сум.

Так, вперше відповідач частково оплатив заборгованість в сумі 20 000 грн. 20.01.2015р., у зв'язку з чим, розрахунок штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у період з 27.08.2014р. по 19.01.2015р. слід проводити виходячи з суми боргу - 696 629,40 грн.

За обрахунками суду, розмір трьох відсотків річних в даному випадку становить 8 302 грн.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які надані в листі від 03.04.1997р. № 62-97р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

У справі яка розглядається прострочення виконання грошового зобов'язання відбулось в другій половині серпня 2014р., у зв'язку з чим при розрахунку інфляційних втрат за період з 27.08.2014р. по 19.01.2015р. вказаний місяць не враховується.

Натомість, часткова оплата боргу відбулась в другій половині січня 2015р., у зв'язку з чим за цей місяць інфляційні втрати слід розраховувати від заборгованості в розмірі 696 629,40 грн., яка існувала на першу половину місяця.

За обрахунками суду у період вересень 2014р. - січень 2015р. інфляційні втрати становлять 97 675,38 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена на 20 000 грн. і яка становитиме 676 629,40 грн.

Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 40 000 грн. відбулось 26.01.2015р., у зв'язку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 676 629,4 грн. за період з 20.01.2015р. по 25.01.2015р. за обрахунками суду становить 278 грн.

Інфляційні втрати у зв'язку з таким зменшенням боргу не підлягають розрахунку, оскільки січень 2015р. включений до попереднього розрахунку із врахуванням заборгованості, яка існувала на першу половину місяця. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 40 000 грн. і яка становитиме 636 629,40 грн.

Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 20 000 грн. відбулось 09.02.2015р., у зв'язку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 636 629,4 грн. за період з 26.01.2015р. по 08.02.2015р. за обрахунками суду становить 680 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 20 000 грн. і яка становитиме 616 629,40 грн.

Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 20 000 грн. відбулось 16.02.2015р., у зв'язку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 616 629,4 грн. за період з 09.02.2015р. по 15.02.2015р. за обрахунками суду становить 304 грн.

Станом на 16 лютого 2015р. розмір заборгованості становив 616 629,4 грн., тому, інфляційні втрати за цей місяць слід розраховувати виходячи з такої суми, що за обрахунками суду становить 32 681,34 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 20 000 грн. і яка становитиме 596 629,40 грн.

Наступне, і кінцеве погашення заборгованості в сумі 685 067,24 грн., до якої також включено відсотки, стягнуті за виконавчим написом а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису відбулось 01.04.2015р., у зв'язку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 596 629,4 грн. за період з 16.02.2015р. по 31.03.2015р. за обрахунками суду становить 2109 грн.

У березні 2015 року розмір заборгованості становив 596 629,4 грн., тому, інфляційні втрати за цей місяць слід розраховувати виходячи з такої суми, що за обрахунками суду становить 64 435,93 грн.

Відтак, три відсотка річних за весь період прострочення становить 11 673 грн. (8302 + 278 + 680 + 304 + 2109 = 11 673), а інфляційні втрати, відповідно - 194 792,65 грн. (97 675,38 + 32 681,34 + 64 435,93 = 194 792,65).

Такі суми підлягають стягненню в примусовому порядку, у зв'язку з чим позов слід задовольнити частково.

Позицію сторони відповідача про пред'явлення позову по спливу строку позовної давності слід визнати безпідставною.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За загальним правилом зобов'язання повинні виконуватись добровільно. В протилежному випадку - у примусовому порядку органами виконавчої служби.

У зв'язку з цим, вчинення дій боржником, що свідчать про визнання ним свого обов'язку можуть вчинятись як на стадії примусового виконання, так і на стадії добровільного виконання зобов'язань.

Як вірно вказує представник відповідача, загальний трьохрічний строк позовної давності закінчувався 13.05.2015р.

Однак, в процесі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, 20.01.2015р. відповідач частково оплатив заборгованість в сумі 20 000 грн., тобто вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого обов'язку щодо повернення грошових коштів за договором позики, у зв'язку з чим перебіг позовної давності перервався та для основної вимоги почав обчислюватись заново.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки для основної вимоги строк позовної давності, будучи попередньо перерваним не закінчився на момент пред'явлення позову, він не може вважатись закінченим до вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відтак, правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності в даній ситуації відсутні.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 064,65 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 264, 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти в розмірі 206 465,65 грн. (двісті шість тисяч чотириста шістдесят п'ять грн. шістдесят п'ять коп.), з яких 194 792,65 грн. - інфляційні втрати, 11 673 грн. - три проценти річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 064,65 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.