1Справа № 335/9220/15-ц 2/335/241/2016
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору позики (між підприємством та його працівником) недійсним та застосування наслідків недійсності,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору позики (між підприємством та його працівником) недійсним та застосування наслідків недійсності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2013 року між Запорізькою філією ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» в особі в.о. директора ОСОБА_2 та директором Запорізької філії ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» ОСОБА_1 був укладений договір позики.
04.11.2013 року, у дату укладення договору, ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків директора Запорізької філії ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» відповідно до наказу (розпорядження) позивача від 04.11.2013 року №48-к про переведення на роботу.
Пунктом 5.4.1. Положення про філію передбачено, що директор філії має право заключати з юридичними та фізичними особами України господарські та громадсько-правові договори в межах наданих Положенням про філію повноважень (розділ 5.3. Положення).
Представник позивача зазначив, що уповноваженою особою, яка має право укладати договори від імені позивача є лише директор філії, призначений відповідно до закону та Положення про філію, а 04.11.2013 року договір позики від імені Запорізької філії був підписаний в.о. директора Запорізької філії ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» ОСОБА_2.
Також представником позивача було зазначено, що наказом Запорізької філії від 18.04.2013 року №20/к, ОСОБА_2 з 19.04.2013 року була прийнята на посаду інженера, а наказом Запорізької філії від 01.07.2013 року №25/к, ОСОБА_2 з 01.07.2013 року була переведена на посаду секретаря, а отже на дату підписання договору позики ОСОБА_2 обіймала посаду секретаря та не мала відповідних повноважень на підписання договору.
Представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.11.2013 року між Запорізькою філією ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» в особі в.о. директора ОСОБА_2 та директором Запорізької філії ОСОБА_1 був укладений договір позики (а.с.21).
04.11.2013 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків директора Запорізької філії ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр», що підтверджується наказом (розпорядженням) ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» від 04.11.2013 року №48-к про переведення на роботу (а.с.14).
Пунктом 5.4.1. Положення про філію передбачено, що директор філії має право заключати з юридичними та фізичними особами України господарські та громадсько-правові договори в межах наданих Положенням про філію повноважень (розділ 5.3. Положення).
Виходячи з вищевикладеного уповноваженою особою, яка має право укладати договори від імені позивача є лише директор філії, призначений відповідно до закону та Положення про філію.
04.11.2013 року договір позики від імені Запорізької філії був підписаний в.о. директора Запорізької філії ПрАТ «Миколаївський експертно-технічний центр» ОСОБА_2, що є порушенням ч.4 ст.64 ГК України, ч.4 ст.95, ст.627 ЦК України, оскільки договір в преамбулі не містить посилання на те, що особа, яка підписала договір від імені Запорізької філії ОСОБА_2, діяла на підставі довіреності, виданої позивачем, як передбачено п.3.5.1 Положення про філію та ч.4 ст.95 ЦК України, а така довіреність позивачем не була видана.
Розділ 5.3 Положення про філію не надає права безпосередньо директору філії призначати виконуючого обовязки директора філії.
Крім того, наказом Запорізької філії від 18.04.2013 року №20/к, ОСОБА_2 з 19.04.2013 року була прийнята на посаду інженера, а наказом Запорізької філії від 01.07.2013 року №25/к, ОСОБА_2 з 01.07.2013 року була переведена на посаду секретаря (а.с. 15,16), а отже на дату підписання договору позики ОСОБА_2 обіймала посаду секретаря та не мала відповідних повноважень на підписання договору.
Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Оскільки однією із сторін при укладенні договору позики від 04.11.2013 року, була особа, яка не мала відповідних повноважень на підписання договору то вказаний договір поруки підлягає визнанню недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, вимога позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та застосування наслідків недійсності задовольнити частково.
Визнати недійсним договір позики (між підприємством та його працівником) від 04.11.2013 року, укладений між Запорізькою філією Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» в особі в.о. директора ОСОБА_2 та директором Запорізької філії Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» ОСОБА_1.
Позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» судовий збір у розмірі 155,38 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївський експертно-технічний центр» судовий збір у розмірі 155,38 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі неподання заяви про перегляд рішення набирає законної сили в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю. Бойко