УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів, сплачених за договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ «Авто Просто» 16 939 грн 98 коп. в рахунок відшкодування коштів, сплачених за договором про надання фінансової послуги та адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «ZAZ Sens» у групі, який укладений між ними від 31 травня 2013 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що на виконання умов договору сплатив відповідачу вступний внесок та щомісячний платіж у сумі 25 981 грн 74 коп., однак відповідач не виконав умови договору і позивач не отримав автомобіль.

У жовтні 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, яку товариство отримало 20 жовтня 2014 року, однак грошові кошти до цього часу не повернуто.

Позивач вважає, що у зв'язку із розірванням договору товариство повинно повернути йому суму періодичних платежів, яка становить 16 939 грн 98 коп., без врахування двох періодичних платежів, просив задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами нормпроцесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку із розірванням ОСОБА_6 договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групі у ТОВ «Авто Просто» виник обов'язок з повернення позивачу періодичних платежів, сплачених за цим договором, що є підставою для їх стягнення.

Проте погодитись з ухвалою апеляційного суду не можна, оскільки вона постановлена без повного та всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Судами установлено, що 31 травня 2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 702925 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групі з додатками № 1 та № 2, за яким позивач отримав право на придбання автомобіля марки «ZAZ Sens» вартістю 57 900 грн та зобов'язався щомісячно сплачувати періодичні платежі та щомісячну винагороду, а відповідач зобов'язався оплатити товар та передати його у власність позивачу в порядку, визначеному договором.

На виконання договору позивач сплатив відповідачу вступний внесок та щомісячний платіж всього на суму 25 981 грн 74 коп.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, яку відповідач отримав 20 жовтня 2014 року, однак грошові кошти не повернув.

Відповідно до п. 12.1.1 п. 12.1 статті 12 договору учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі, а товариство розглядає заяву та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених у цій статті, які розраховуються відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Оскільки відповідач не повідомляв письмово позивача про зміну поточної ціни автомобіля, як передбачено п. 2.2 договору, тому позивач, виходячи з останньої відомої ціни автомобіля в розмірі 57 900 грн, здійснив визначення розміру періодичних платежів та просив відповідача повернути йому 16 939 грн 98 коп. за вирахуванням двох періодичних платежів.

За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та правильності висновку суду про наявність підстав для стягнення сплачених позивачем коштів у зв'язку із розірванням договору.

Апеляційний суд не перевірив доводів відповідача та умов договору (п.п. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12) про те, що максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання товариством заяви про дострокове розірвання договору і для їх повернення учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, на які мають бути перераховані кошти, а у разі, якщо дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання заяви про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи.

Отже, суд не встановив, про що свідчать ці умови договору та який строк для повернення коштів у зв'язку із розірванням договору визначено його умовами і коли настає обов'язок у відповідача виплатити кошти, не надав належної оцінки цим обставинам та не перевірив, коли позивач направив відповідачу заяву про розірвання договору та чи сплинув визначений договором строк їх повернення, не встановив, чи не є вимога позивача про стягнення коштів передчасною, якщо умовами договору чітко визначено строк їх повернення.

Натомість апеляційний суд, пославшись на те, що положення договору не містять чітких визначень строку повернення коштів, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції, вказавши про те, що відповідач на порушення умов договору не направив позивачу відповідь на його заяву про розірвання договору, не перевірив наявності в матеріалах справи листа ТОВ «Авто Просто» від 22 жовтня 2014 року, яким підтверджувалось розірвання договору та нагадувалось про порядок повернення коштів, не надав йому належної оцінки та не дослідив.

Разом із цим апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів у розмірі 16 939 грн, не перевірив правильність їх розрахунку та не з'ясував, з чого складається ця сума, не з'ясував, як розраховується сума періодичних платежів, яка підлягає стягненню.

Не перевірив, чи правильно проведено її розрахунок з урахуванням умов договору (п. п. 12.1.1 п 12.1 ст. 12) про те, що вона обраховується виходячи з поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці повернення внесків за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованого також відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення, а пославшись на те, що відповідач не повідомляв позивача про зміну поточної ціни товару, а доказів її зміни постачальник не надав, зробив передчасний висновок про правильність рішення суду першої інстанції щодо цих обставин, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко