АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5989/16 Головуючий 1 інст. Шрамко Л.Л.
Справа № 2-382/10 Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Харківенергореммонтаж», Відкритого акціонерного товариства «Е.Л.» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2009 року в частині обмеження його права виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, посилаючись на те, що чинним законодавство не передбачено застосування такого заходу забезпечення позову як обмеження права виїзду за межі України; що у звязку з виконанням посадових обовязків йому необхідно виїжджати за межі України.

Просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2009 року, в частині обмеження йому права виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2009 року в частині обмеження права виїзду ОСОБА_4 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта.

Не погоджуючись з ухвалою суду Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у скасуванні заходів забезпечення позову. При цьому посилався на порушення норм процесуального права.

Вважав, що судом фактично здійснено апеляційний перегляд судового рішення; що суд не вправі до виконання рішення суду або зміни способу його виконання скасовувати цей захід забезпечення позову; що судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про виконання рішення суду або обставин, що змінилися порівняно з моментом їх застосування, що мали значення при їх застосуванні.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» необхідно відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що підстав для подальшого обмеження права виїзду ОСОБА_4 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у вересні 2009 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Харківенергореммонтаж», Відкритого акціонерного товариства «Е.Л.» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її боргових зобовязань ОСОБА_4 як поручитель зобовязався відповідати солідарно перед кредитором.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2009 року за заявою банку накладено арешт на нежитлові приміщення підвалу № 75-91, 88-А, 1-го поверху № I-VI, 26, 26-А, 26-Б, 27, 27-А, 28-30, 33-34, 35-Б, 37-41 в літ. «Ф-5» загальною площею 783,2 кв. м., що знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Полтавський шлях, № 126, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2; накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, частку майна 53/100 за адресою: АДРЕСА_2; обмежено право виїзду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта.

Ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2009 року та 29 червня 2010 року ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2009 року змінено; в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, частку майна 53/100 за адресою: АДРЕСА_2 та в частині обмеження права виїзду ОСОБА_2, ОСОБА_3 шляхом тимчасової відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта скасовано; в іншій частині ухвала судді не переглядалася.

Справа судами неодноразово переглядалася.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року № SR-SME-700/033/2007/2 у сумі 1483189,81 грн.

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що рішення суду до теперішнього часу не виконано. Представник банку пояснив, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні і зараз вирішується питання щодо продажу предмету іпотеки - нежитлових приміщень площею 783,2 кв. м. по вул. Полтавський шлях, № 126 у м. Харкові в рахунок погашення заборгованості.

Зазначив, що обмеження права виїзду ОСОБА_4 шляхом тимчасової відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта не перешкоджає примусовому виконанню рішення суду.

Представник ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_4 ніколи не перешкоджав примусовому виконанню рішення суду. Він надав згоду на реалізацію нерухомого майна.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантуються деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом .

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п.2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п.5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно до статті 8 Закону № 3857-XII вирішення спорів про відмову в оформленні паспорта чи продовження терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання. У разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6 частини 1 статті 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання. Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3 - 5 і 9 частини 1 статті 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 статті 19 Закону від 03 квітня 2003 року № 661-VI «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

З набранням чинності з 09 березня 2011 року Закону від 04 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Цивільний процесуальний кодекс України доповнено ст. 377-1, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Частинами 3 і 4 статті 22 Закону від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) передбачено, що виїзд та в'їзд з/та в Україну іноземця та особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов'язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Пунктом 8 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст.152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у статті 152 ЦПК України не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, заява про скасування такого виду забезпечення позову є обґрунтованою.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Отже, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному статтею 377-1 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі пункту 18 статті 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (пункт 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому статтею 377-1 ЦПК України, яка міститься у главі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими статтею 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Таким чином, стаття 377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, питання щодо обмеження права боржника на виїзд за межі України при виконанні виконавчого листа вирішуються за статтею 377-1 ЦПК України .

У звязку з чим судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо того, що відсутні правові підстави для подальшого обмеження права виїзду ОСОБА_4 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, а тому заява підлягає задоволенню.

Проте, сторони у виконавчому провадженні мають право звернутись з клопотанням до державного виконавця щодо звернення до суду з клопотанням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку, визначеному статтею 377-1 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Судді колегії