Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/181/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді Козіної С.М.,

за участі секретаря Маламан Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов вищезазначений позов. Позивачка в своїй позовній заяві посилається на те, що згідно Свідоцтва серії НОМЕР_1 про право на спадщину за законом від 22.12.2006 ОСОБА_4 на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 Даний факт підтверджується також витягом про реєстрацію власності на нерухоме майно від 25.12.2006 серії ССВ № 455336.

На сьогодні склалася така ситуація, що ОСОБА_4 як власник 1/2 частини спірного житлового будинку немає можливості самостійно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки постійно проживає в Російській Федерації.

Тому, 06.02.2016 ОСОБА_4 надала доручення 89 АА № 0604188 позивачці яким уповноважила останню управляти належною їй частиною житлового будинку.

На виконання вищезазначеного доручення ОСОБА_2 звернулася до відповідачки ОСОБА_3, яка на сьогоднішній день зайняла весь житловий будинок без згоди іншого співвласника, про вселення в 1/2 частину будинку, надавши для огляду всі документи на право вселення, на що відповідачка відмовила та повідомила, що це її житловий будинок і нікого вселяти в нього вона не дозволить.

Після цього ОСОБА_2 ще декілька разів намагалася в добровільному порядку вирішити спір та вселитися в будинок, при цьому пояснюючи відповідачці ОСОБА_3, що вона чинить протизаконно та порушує право власності інших осіб на житловий будинок. Відповідачка не зважаючи на законні вимоги ОСОБА_2 категорично відмовилася від вселення останньої до житлового будинку.

На даний час відповідачка без дозволу співвласника житлового будинку розпочала проводити роботи з реконструкції житлового будинку, а саме: без належної технічної документації та дозволу на початок проведення будівельних робіт почала прибудовувати веранду, виконувати перепланування та ремонтні роботи в середині житлового будинку.

Враховуючи систематичну відмову відповідачки виконати законні вимоги про вселення, ОСОБА_2 27.04.2016 звернулася до виконавчого комітету Ржищівської міської ради із заявою про допомогу вселитися в 1/2 частину житлового будинку.

Створена комісія виконавчого комітету Ржищівської міської ради ОСОБА_2 не вселила та прийшла до висновку, що в зв'язку з неможливістю врегулювати конфліктну ситуацію мирним шляхом рекомендувала ОСОБА_2 звернутися до суду з позовною заявою.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 Відповідачка не йде на контакт і не хоче порозумітися, не дає вселитися в житловий будинок і чинить перешкоди в проживанні ОСОБА_2 в житловому будинку.

Позивачка ОСОБА_2 просить вселити її в житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, а також стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та підтвердила той факт, що вона дійсно перешкоджає ОСОБА_2 вселитися в житловий будинок та користуватися ним.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачка не має права на вселення в будинок, де проживає сім'я відповідачки, оскільки доручення від ОСОБА_4 не надає ОСОБА_2 права на вселення в будинок, а лише на управління. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про вселення в спірний житловий будинок.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13254905 від 17.01.2007 (а.с.18-19) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.20-23), домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по 1/2 частині кожному.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник спірного житлового будинку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також судом встановлено, і це не заперечувалося сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що спадкові права після смерті ОСОБА_7 ніким із спадкоємців, ні позивачкою, ні відповідачкою, не оформлені.

Відповідно до ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зважаючи на вищезазначене, суд не може прийняти до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки вона суперечить принципу непорушності права власності та змісту ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири, визначеніст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Для виконання своїх обов'язків відповідно до ст. 360 ЦК України як співвласника майна та реалізовуючи свої права щодо спірного майна ОСОБА_4 згідно довіреності 89 АА 0604188 від 06.02.2016 (а.с.10) уповноважила ОСОБА_2 управляти належною їй на праві спільної часткової власності частиною житлового будинку та земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1

Таким чином, судом встановлено, що позивачка на відповідній правовій підставі має право володіти та користуватися 1/2 частиною спірного житлового будинку.

Судом не може бути прийняте до уваги твердження представника відповідача про те, що позов не підлягає задоволеню, так як частка ОСОБА_4 не виділена в натурі, оскільки відповідно до норми 364 ЦК України виділ співвласником своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є обов'язком власника, а є його правом, і не виділення частки в натурі не тягне за собою припинення права власності.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності серія 89 АА № 0604188 від 06.02.2016, не має вільного доступу до 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, внаслідок чого вона позбавлена можливості виконувати свої обов'язки згідно довіреності, а тому її вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та вселення мають бути задоволені на підставі ст. 321, 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 203, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діє на підставі довіреності серія 89 АА № 0604188 від 06.02.2016, в 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та не виділена в натурі.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні 1/2 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та не виділена в натурі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2016.

Суддя: