У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив виключити з акта опису належний йому автомобіль марки ВАЗ-2108, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип транспортного засобу - легковий, державний номерний знак НОМЕР_1, та звільнити транспортний засіб з-під арешту, накладеного головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Личаківський ВДВС Львівського МУЮ) Сидієм О.В. на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 у виконавчому провадженні ВП № 43633367 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 10 серпня 2011 року Пустомитівським районним судом Львівської області.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вказаний автомобіль належить йому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 жовтня 2009 року з ОСОБА_7 На виконання умов договору позивачем було сплачено 2500 доларів США, ОСОБА_7 передано транспортний засіб, ключі від автомобіля та реєстраційні документи. Через складне матеріальне становище, позивач не зняв автомобіль з реєстраційного обліку в органах Державтоінспекції та користується ним на підставі довіреності від 28 жовтня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзерою Л.О.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року позовні вимоги задоволено. Знято арешт та заборону на відчуження, виключивши з акта опису й арешту майна від 22 квітня 2015 року транспортний засіб марки ВАЗ-2108, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_6, за реєстраційним номером обтяження 14704747 від 25 грудня 2014 року, що накладений постановою державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Сидія О.В. серії ВП № 43633367 від 11 червня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2009 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 транспортний засіб марки ВАЗ-2108, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип транспортного засобу - легковий, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується договором купівлі-продажу та актом приймання-передачі транспортного засобу від 28 жовтня 2009 року (а. с. 6, 7).

ОСОБА_6 укладав договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу ВАЗ 2108 державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується інформаціями страховика, полісом АІ № 8449673 (а. с. 8, 9).

Зазначені обставини підтверджені ОСОБА_7, який визнав позов у повному обсязі (а. с. 17).

28 жовтня 2009 року від імені ОСОБА_7 посвідчено довіреність, відповідно до якої він уповноважив ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 експлуатувати транспортний засіб ВАЗ-2108, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип транспортного засобу - легковий, державний номерний знак НОМЕР_1, представляти інтереси власника автомобіля у відповідних органах, та розпоряджатися ним, строком до 28 жовтня 2019 року, з правом передоручення.

Згідно з актом опису й арешту майна від 22 квітня 2015 року, складеним головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ Сидієм О.В., накладено арешт та заборону відчуження на транспортний засіб марки ВАЗ-2108, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип транспортного засобу - легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1. Виконавчі дії проведено на виконання виконавчого листа, виданого 10 серпня 2011 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення заборгованості (а. с. 13−16).

Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції керувався тим, що видача позивачу довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Тому відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на автомобіль і має право вимагати виключити його з акта опису та звільнити з-під арешту.

Разом з тим суд не врахував, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладався договір купівлі-продажу транспортного засобу від 28 жовтня 2009 року, що підтверджено матеріалами справи.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів на момент вчинення продажу автомобіля, здійснювалося на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб − нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, тощо.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, ні ЦК України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено певних вимог щодо оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з письмовим договором купівлі-продажу від 28 жовтня 2009 року, укладеним між ОСОБА_7 (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем), продавець зобов'язався передати майно (транспортний засіб марки ВАЗ-2108, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип транспортного засобу - легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1) у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму, що еквівалентна 2 500 доларам США (а. с. 6, 7).

У п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Апеляційний суд вважав, що автомобіль не було попередньо знято з державної реєстрації у встановленому законом порядку, тому його власником є ОСОБА_7

Разом з тим апеляційний суд не врахував доводи позивача, що він володів, користувався і розпоряджався автомобілем з 28 жовтня 2009 року, що підтверджується проходженням технічного огляду автомобіля, забезпечення його експлуатації, проведення поточного ремонту, проте не встиг зняти автомобіль з реєстраційного обліку в органах Державтоінспекції через брак коштів.

Порушення порядку укладення договору не тягне його недійсності. Крім того, договір купівлі-продажу укладений задовго до рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 та проведення виконавчих дій на його виконання.

Суд першої інстанції надав оцінку як довіреності, так і договору купівлі-продажу й акта приймання-передачі транспортного засобу. Апеляційний суд помилково зосередився лише на довіреності, оскільки судам надано і інші докази, які апеляційний суд на порушення вимог цивільного процесуального закону не дослідив та не надав їм відповідної правової оцінки.

Апеляційний суд не врахував вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неправильно застосував норми матеріального права, не дослідив докази, надані сторонами, та не надав цим доказам відповідної правової оцінки, тому рішення апеляційного суду належить скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак