У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним, стягнення грошової суми,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати договір Фінансового лізингу № 003888 від 02 березня

2016 року недійсним;

- стягнути з відповідача на його користь сплачені за недійсним договором кошти в розмірі 40 000 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 березня

2016 року між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003888, за умовами якого предметом лізингу, на його думку, мав стати автомобіль «Hyundai New Accent», який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк, визначений договором.

Позивач зазначав, що на виконання умов вказаного договору ним було сплачено на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто» 40 000 грн 00 коп., які вважав авансовим платежем, проте після підписання договору йому стало відомо, що сплачені ним грошові кошти є адміністративним платежем.

Посилаючись на те, що на порушення вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «ЛК «Ваш Авто» надає послуги фінансового лізингу без отримання відповідної ліцензії, та, зазначаючи про те, що такий договір укладений під впливом омани, нотаріально не посвідчений, а умови договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня

2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003888

від 02 березня 2016 року з додатками, укладений між ОСОБА_2 та

ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2

сплачений адміністративний платіж в сумі 40 000 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, а також встановивши, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України від 11 травня 2016 року у справах № № 6-65цс16, 6-3020цс16 та від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, а також її особистого тлумачення діючого законодавства України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним, стягнення грошової суми, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур