У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про визнання договору поділу нерухомого майна недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 жовтня 2008 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі - ХМНО) Глуховцевою Н.В., з реєстровим номером 4860, придбано нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. «О-1», загальною площею 169,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Попередньому власнику - товариству з обмеженою відповідальністю «Нордекс-1», зазначена нежитлова будівля належала на праві власності на підставі рішення господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 липня 2012 року за ОСОБА_6 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

12 березня 2013 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв. м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Глуховцевою Н.В.та зареєстрований 12 березня 2013 року в державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 323626. Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв. м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по АДРЕСА_1 належали ОСОБА_6 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 липня 2012 року у справі № 2033/4995/12, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 липня 2012 року. Отримавши право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв. м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2013 року, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10 липня 2014 року № 1245, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Малаховою Г.І. Відповідно до цього договору ОСОБА_6, якій належить 1/2 частини майна на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 липня 2012 року у справі № 2033/4995/12 та ОСОБА_5, якому належить 1/2 частини майна на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ГлуховцевоюН.В. та зареєстрований 12 березня 2013 року в державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 323626, домовились про поділ в натурі майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Згідно із договором ОСОБА_6 переходить право власності на нежитлові приміщення № 7-:-11, 12а, 12б, 12в, 12д загальною площею 123,2 кв. м в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна; ОСОБА_5 переходить право власності на нежитлове приміщення № 12 загальною площею 124,7 кв. м в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна. Позивач вважає, що договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10 липня 2014 року № 1245, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Малаховою Г.1., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, є недійсним.

Вважає, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Підставою отримання права власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 липня 2012 року у справі №2033/4995/12, яким за ОСОБА_6 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 липня 2012 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв. м, основною площею 432 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення апеляційної інстанції залишено без змін. Таким чином, на момент укладення договору поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (10 липня 2014 року), ОСОБА_6 не мала права власності на вищевказані нежитлові приміщення, які є об'єктом поділу за цим договором. Крім того, на момент укладення цього договору (10 липня 2014 року) ОСОБА_6 знала про існування рішення апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2014 року, оскільки її представники приймали участь у судовому розгляді та знали про результати розгляду справи, а, відповідно, знала і ОСОБА_6

Таким чином, ОСОБА_4 просив визнати договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10 липня 2014 року № 1245, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Малаховою Г.І. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, недійсним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Малаховою Г.І., реєстровий № 1245, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Cуд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що договором поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10 липня 2014 року, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Малаховою Г.І., порушуються його права. Укладення оспорюваного договору у час коли ОСОБА_6 не мала права власності на нежитлове приміщення, без доведеності права позивача на спірне майно та порушення цим договором його прав, не є правовою підставою для визнання цього договору недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик