Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, де заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, звернулася в суд з заявою, де заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що є підтвердженням повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 9 серпня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_3, спадщину фактично прийняла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4, але не оформила її за життя належним чином.

За життя ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, 9 серпня 2012 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_2, який зареєстровано в реєстрі № 2053 від 9 серпня 2012 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно, яке ОСОБА_4, 9 серпня 2012 року заповіла усе своє майно доньці ОСОБА_2.

Під час отримання повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 9 серпня 2012 року та отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 9 серпня 2016 року, виявлено, що відповідно до вищевказаного повторного свідоцтва про смерть в якому покійний батько ОСОБА_2 записаний як - ОСОБА_3, де також не вказано його по батькові, а відповідно до вищевказаного витягу з Державного реєстру від 9 серпня 2016 року у графі «відомості про чоловіка» вказано ОСОБА_3.

Під час оформлення спадщини та ознайомлення з інвентарною справою на будинок АДРЕСА_1, було виявлено, що батько ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в деяких документах, а саме відповідно до виписки з рішення № 1 виконкому Чопської міської Ради депутатів трудящих від 9 січня 1958 року записаний як ОСОБА_3 - без по батькові, аналогічно записаний в договорі «про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на правах особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно» від 18 березня 1958 року записаний як ОСОБА_3 - без по батькові, а в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння № 25 від 24 лютого 1966 року, записаний ОСОБА_3, також відповідно до свідоцтва про народження доньки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 17 вересня 1958 року також в графі батько - записаний ОСОБА_3 та аналогічно записаний в витязі з реєстру права власності на нерухоме майно від 15.01.2009 р.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 успадковує майно, яке їй заповіла мати ОСОБА_4, та виникли розбіжності в документах, вона вимушена звернутися до суду з відповідно заявою.

На підставі вищевказаного просить встановити факт належності ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 9 серпня 2016 року видане на ім'я ОСОБА_3, так як покійний ОСОБА_3 та ОСОБА_3 являвся однією і тією особою.

Представник заявниці ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав з підстав викладених у ній та просив їх задовольнити.

Представник відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявниці та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Крім цього, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

З аналізу вищезазначеного слідує, що не можуть бути встановлені у порядку окремого провадження тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. Тобто, при розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Згідно ч. 3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Беручи до уваги наведене та ту обставину, що представник заявниці у поданій заяві просить встановити тотожність особи і заявлена вимога про встановлення факту належності особі свідоцтва, що видав орган державної реєстрації актів цивільного стану - повторного свідоцтва про смерть судовому розгляду в окремому провадженні не підлягає, суд вважає, що у задоволенні вимог заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 234, 256, 258 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, де заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.