Справа № 128/1812/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14.09.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Свистун Н.Л.

та учасників процесу:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка належить їй на праві приватної власності та розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради, Вінницького району Вінницької області (с. Переорки, вул. Молодіжна, 10). Також їй належить 1/2 житлового будинку із прибудинковими спорудами та будівлями за адресою: с. Переорки, вул. Котовського, буд. 23, Вінницького району Вінницької області. На початку березня 2016 року вона приїхала на свою ділянку з метою виорати та засадити малиною, однак не змогла цього зробити, так як відповідачем вищевказана земельна ділянка була неправомірно розмежована на дві частини, посередині вздовж закопані стовпчики та натягнутий колючий дріт, одна частина її ділянки виорана та вздовж стовпчиків насаджені саджанці дерев. Жодних договорів, які б надавали право користування цією ділянкою відповідачу, вона не укладала. Після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 05.10.2010 року, відповідач ОСОБА_3 без позивача оформляла спадщину та 18 жовтня 2011 року отримала свідоцтво на спадщину за законом. Після похорону, який відбувся за її власний рахунок, відповідач вигнала її з будинку, який належав батькові на праві спадщини за законом, та різними способами намагалась перешкодити їй в оформленні її частини спадщини. Будинком та господарськими будівлями, розташованими в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області по вулиці Котовського, 23, відповідач користується одноосібно, її з нього виганяє, змінила замки та не допускає в будинок. Вона не може ні приїхати в будинок, ні використовувати як будинок, так і прибудинкову територію із будівлями та спорудами. Відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 05.07.2012 року їй та відповідачу належить по 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в селі Переорки, Вінницького району Вінницької області по вулиці Котовського, 23, та земельної ділянки 1085, кадастровий номер 010090134, площею 1,6209 гектарів (пай). Ділянка розміром 0,25 га не є спадковим майном, в свідоцтві на спадщину не вказана, вона була в користуванні у її бабусі ОСОБА_5, яка померла 19 листопада 2001 року. В грудні 2011 року, скориставшись своїм правом на отримання земельної ділянки, вона звернулась до Мізяківсько-Хутірські сільської ради із заявою про надання їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Переорки, вул. Молодіжна 10, Вінницького району Вінницької області. Відповідно їй була надана вищезазначена земельна ділянка згідно рішення Мізяківсько-Хутірської сільської ради 10 сесії 6 скликання від 12.12.2011 року. 26 червня 2012 року вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідач ОСОБА_3 перешкоджає їй користуватись своїм майном на власний розсуд, самовільно зайняла земельну ділянку, яка належить позивачу на праві власності, чинить перешкоди у користуванні житловим будинком, що порушує її права як власника майна. В звязку з зазначеним ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд зобов'язати ОСОБА_3 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням (демонтувати встановлені стовпчики та інше), земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :07:001:0045, яка розташована на території Мізяківсько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (с. Переорки, вул. Молодіжна, 10).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити за обставин, викладених у позові. Суду також пояснила, що восени 2015 року позивач приїхала на свою земельну ділянку, яка їй належить на праві власності. Земельна ділянка була чиста, прибрана, оскільки вона її підготувала, щоб можна було б переорати. Навесні, коли вони приїхала переорати земельну ділянку, побачила, що поперек встановлені стовпчики, натягнутий колючий дріт. Вона звернулася до сільської ради, де склали акт обстеження. Позивач отримала вказану земельну ділянку шляхом приватизації, отримала на земельну ділянку державний акт, який не визнавався судом недійсним, дана земельна ділянка не є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 Мирним шляхом врегулювати даний спір не вдається.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 06.07.2016 року позовні вимоги не визнала, однак визнала той факт, що вона самовільно зайняла земельну ділянку, яка є предметом спору, встановила на ній стовпчики, обробляє її, оскільки позивач дану земельну ділянку не обробляє. Вона вважає, що також має право на цю земельну ділянку. Просила оголосити перерву та надати час для мирного врегулювання спору.

В подальші судові засідання відповідач ОСОБА_3 не з`являлася без поважних причин, хоч в установленому порядку повідомлялася про час та місце продовження судового розгляду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована в с. Переорки, вул. Молодіжна, 10, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :07:001:0045, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 337021 від 26.06.2012 року (а.с.9).

Крім того, позивачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Переорки, вул. Котовського, 23, Вінницького району Вінницької області, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

Вказану частку житлового будинку, а також 1/2 частку земельної ділянки 1085, кадастровий номер 010090134, площею 1,6209 гектарів у межах згідно з планом, розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, позивач успадкувала після смерті батька ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про право власності за законом від 05.07.2012 року серії ВРП № 997438 та серії ВРП № 997439 (а.с.13, 14).

Згідно акту Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 07.04.2016 року, складеного комісією в складі: землевпорядника сільської ради ОСОБА_6, інспектора поліції ОСОБА_7, працівника сільської ради ОСОБА_8, встановлено, що земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована в с. Переорки, вул. Молодіжна, 10, Вінницького району Вінницької області та належить позивачу ОСОБА_2, дерев`яними стовпчиками поділена та перегороджена на дві частини, одна з яких стоїть не оброблена, а друга половина виорана на зяб. При спілкуванні з ОСОБА_3 по даному питанню остання сказала, що земельну ділянку виорала і буде використовувати для вирощування картоплі та кукурудзи, так як спадщина від її покійного чоловіка поділена по 1/2 з його дочкою ОСОБА_2, але остання оформила земельну ділянку по вул. Молодіжна, 10 повністю на себе, лишивши її права спадщини на вищевказану земельну ділянку (а.с.11).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володінням, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення дерев`яних стовпчиків та виконанням інших дій, що підтверджується актом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 07.04.2016 року, а також своїми поясненнями в судовому засіданні підтвердила сама відповідач ОСОБА_3

За таких обставин право позивача ОСОБА_2 на користування належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,25 га, яка розташована в с. Переорки, вул. Молодіжна, 10, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :07:001:0045,порушено відповідачем ОСОБА_3 та підлягає відновленню.

Відповідно до частини 3 статті 212 ЗК України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. За положенням частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на положення ст.ст.152, 212 ЗК України та ст.391 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 321, 391 ЦК України, ст.ст.151, 212 ЗК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням (демонтувати встановлені стовпчики та інше), земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :07:001:0045, яка розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (с. Переорки, вул. Молодіжна, 10).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська