АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі: Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», третя особа без самостійних вимог: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ Сервіс» про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», третя особа без самостійних вимог ТзОВ «Лізинг ІТ Сервіс» про стягнення заборгованості по виплаті відсоткового доходу на користь власника облігацій.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач є власником облігацій у кількості 165 штук, емітентом яких є ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ». Згідно з проспектом емісії виплата відсоткового доходу повинна проводитися кожні три місяці. Емітент не виконав зобов'язання щодо виплати відсоткового доходу за 11 - 16 періоди на користь позивача. При розрахунку суми відсоткового доходу позивач використовував процентну ставку, яка відповідає обліковій ставці НБУ. За умовами проспекту емісії солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань разом з емітентом несе ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій».

За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по виплаті відсоткового доходу за 11-17 відсоткові періоди включно у загальному розмірі 68154,05 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. (а.с. 94-96)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.09.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», третя особа без самостійних вимог: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ Сервіс» про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ- СПВ», , та приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», , суму заборгованості по виплаті відсоткового доходу за 11 - 17 відсоткові періоди включно у загальному розмірі 68 154(шістдесят вісім тисяч сто п'ятдесят чотири) гривень 05 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», , та приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 681 (шістсот вісімдесят одну) грн. 54 коп. в рівних частках.

Не погодившись з таким рішенням суду, представники ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» подали апеляційну скаргу, в яких просили його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі представник ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ» посилався на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права. Так, судом не враховано, що 24.02.2016 року ухвалою Господарського суду м. Києва по справі №910/31558/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ». При цьому позивач не звернувся із заявою про визнання його грошових вимог до ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» у справі про банкрутство у визначені строки (тобто, до 30.03.2016), а тому відповідно до ч. 3. ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», позовні вимоги не підлягали задоволенню. Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно був власником саме 165 облігацій ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» станом на кожну окрему дату, яка надає право власнику облігацій на отримання відсоткового доходу за кожний з 11 до 17 відсоткових періодів (тобто був власником відповідної кількості облігацій станом на останній день кожного з вказаних відсоткових періодів окремо). Скарга також містить доводи щодо невірного розрахунку стягнутої заборгованості.

В поданій апеляційній скарзі представник ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вказував на те, що позивач не довів, що ними укладався договір поруки, не дав належної оцінки факту припинення поруки за ст. 559 ЦК України за 11-14 періоди, а також не врахував, що позивач не довів, що у поручителя виник обов'язок виплачувати дохід, так як сам позивач не виконав умови договору, щодо направлення на адресу поручителя документів, після отримання яких останній зобов'язаний виплачувати дохід.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок» регулює відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку.

Згідно з ст. З Закону цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Цінні папери за формою існування поділяються на бездокументарні цінні папери та документарні цінні папери. Бездокументарним цінним папером є обліковий запис на рахунку в цінних паперах у системі депозитарного обліку цінних паперів.

В Україні у цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів: 1) пайові цінні папери - цінні папери, які посвідчують участь їх власника у статутному капіталі (крім інвестиційних сертифікатів та сертифікатів ФОН), надають власнику право на участь в управлінні емітентом (крім інвестиційних сертифікатів та сертифікатів ФОН) і отримання частини прибутку, зокрема у вигляді дивідендів, та частини майна у разі ліквідації емітента (крім сертифікатів ФОН); 2) боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов'язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов'язання. До боргових цінних паперів, зокрема, відносяться облігації підприємств.

За приписами ст. 7 Закону облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Облігації можуть існувати виключно в бездокументарній формі.

Емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації. Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Проспект емісії цінних паперів є документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником облігацій у кількості 165 штук, номінальна вартість одного цінного паперу - 1000 грн., емітентом облігацій є ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», форма випуску цінних паперів - бездокументарна.

Пунктом 3.10 Проспекту емісії облігацій виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється відповідачем ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» протягом 5 календарних днів в наступні строки: 11 відсотковий період- 14-18липня 2014 року; 12 відсотковий період - 13-17 жовтня 2014 року; 13 відсотковий період - 12-16 січня 2015 року; 14 відсотковий період - 13-17 квітня 2015 року, 15 відсотковий період -13-17 липня 2015року, 16 відсотковий період - 12- 16 жовтня 2015 року, 17 відсотковий період - 11-15 січня 2016 року.

Відсоткові ставки за вказані відсоткові періоди встановлюються за рішенням директора емітента, виходячи з ринкової кон'юнктури, але не може бути меншими, ніж облікова ставка НБУ. Емітент зобов'язується надати інформацію про нову відсоткову ставку або підтвердити незмінність попередньої ставки шляхом опублікування такої інформації в офіційному друкованому виданні Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. По відсотковим періодами 9-12 інформація про ставку має бути опублікована до 14 вересня 2013 року, а по 13-16 відсотковим періодами - до 13 вересня 2014 року.

Згідно з п. 3.3. Проспекту емісії відповідач ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» виступив поручителем по всіх обов'язках емітента щодо виплати відсоткового доходу та погашення облігацій в повному обсязі.

Виплата відсоткового доходу відповідачем ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» проводилася лише до 10 відсоткового періоду включно, що не заперечувалося представниками сторін.

Емітент має заборгованість перед позивачем по виплаті відсоткового доходу за 11-17 відсоткові періоди включно.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Разом з тим висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову зроблений судом з порушенням норм матеріального права при неповному з'ясуванні обставин справи, які мали правове значення для її вирішення.

З матеріалі справи вбачається, що в господарському суді м. Києва з 2015 р. знаходиться на розгляді справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Таймс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» про визнання банкрутом. (а.с. 106-109).

Постановою Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 р. у справі №910/31558/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ».

Оголошення про порушення справи про банкрутство було розміщене на сайті Вищого господарського суду України 29.02.2016, номер публікації 28722.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.

Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцяти денного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті.

Положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

В апеляційному суді позивач визнав , що він не звертався в 30 денний строк після оголошення банкрутства з заявою до арбітражного керуючого про визнання його кредитором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не встановив на якій стадії знаходиться розгляд справи про банкрутство відповідача, та ухвалив рішення про задоволення позову не врахувавши що 24.02.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ», яке є емітентом облігацій, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обставини банкрутства підприємства не з'ясував, не виконав процесуальні дії відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції, не зупинив провадження по справі, не встановив чи звертався позивач з заявами до арбітражного керуючого про визнання його кредитором та визнання його кредиторських вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до ТзОВ «Лізинг ІТ-СПВ» підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки кредиторські вимоги позивача на спірну суму підлягають виплаті виключно в порядку передбаченому ліквідаційною процедурою та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

Задовольняючи вимоги до другого відповідача поручителя, суд також не повно встановив обставини справи та не вірно застосував норми матеріального права.

Так з матеріалів справи вбачається, що обов'язок виконувати основне зобов'язання, щодо виплати доходу у відповідачів, був передбачений за кожний період окремо.

11 відсотковий період - 14-18липня 2014 року; 12 відсотковий період - 13-17 жовтня 2014 року; 13 відсотковий період - 12-16 січня 2015 року; 14 відсотковий період - 13-17 квітня 2015 року, 15 відсотковий період -13-17 липня 2015року, 16 відсотковий період - 12- 16 жовтня 2015 року, 17 відсотковий період - 11-15 січня 2016 року.

З позовом до поручителя позивач звернувся в грудні 2015 року.

Виходячи з положень частини четвертої ст.. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання.

Проспектом емісії не встановлений строк дії поруки, а тому позивач пропустив 6 місячний строк пред'явлення вимог до поручителя по 11,12,13,14 періодах.

Тобто порука за цими зобов'язаннями припинилась.

Стосовно стягнення відсотків за 15-17 періоди, то апеляційним судом встановлено, що відповідно до положень п.3.3. проспекту емісії, у разі невиконання емітентом зобов'язань за основним договором, власники облігацій мають право звернутись до поручителя на п'ятий робочий день прострочення виконання зобов'язань Емітентом з вимогою про сплату фактичної заборгованості, в сумі, встановленій на день прострочення, та або вимогою про дострокове погашення облігації, сплату комісії, пені, штрафу та іншої заборгованості за основним зобов'язанням, а також надати поручителю розрахунок заборгованості Емітента. Для дійсності вимоги власник облігацій зобов'язаний надати поручителю підтвердження права власності на Облігації Емітента.

Таким чином, солідарному обов'язку поручителя сплатити дохід по облігаціям, кореспондується обов'язок власника про надання поручителю підтвердження права власності на облігації.

Як пояснив позивач в судовому засіданні апеляційного суду, він свій обов'язок не виконав, до поручителя такі документи не надавав.

Суду першої інстанції позивачем також не були надані документи про підтвердження права власності позивача на всі облігації на кінець 15,16, 17 розрахункових періодів.

Відповідно до ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін свого обов'язку друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку.

Тобто у суду були відсутні підстави вважати, що поручитель порушує права позивача, до направлення останньому підтверджуючих документів права власності на облігації.

Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належної правової оцінки та безпідставно задовольнив вимоги позивача до поручителя.

Враховуючи, що суд першої інстанції не застосував до вирішення спору ті правові норми, які підлягали застосуванню, не повно встановив обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду має бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій», третя особа без самостійних вимог: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ Сервіс» про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: