Номер провадження: 22-ц/785/4157/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Сібовій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, Управління Національного Банку України в Одеській області, Одеський обласний територіальний відділ Антимонопольного комітету України, територіальне управління Одеської, Херсонської та Миколаївської областей Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні, Управління у справах захисту споживачів в Одеській області про визнання недійсними пунктів договору поруки та кредитного договору, встановлення процентної ставки,

ВСТАНОВИЛА:

22.12.2014 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом про визнання недійсними п.п.2.2.,2.4 договору поруки і п.п.1.3, 1.3.1. кредитного договору недійсними, встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 7,77% річних.

Позов обгрунтовано тим, що 26.06.2008 року між ОСОБА_4 /дружиною позивача/ і публічним акціонерним товариством /станом на 26.06.2008 року закрите акціонерне товариство Перший Український ОСОБА_2/ (далі-Банк) укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 54 589 доларів США зі сплатою 7 ,77% річних за користування кредитними коштами. На виконання умов кредитного договору позичальник 27.06.2008 року уклала із ЗАО УСК Княжа комплексний договір страхування транспортного засобу на строк до 26.06.2009 року. У забезпечення виконання кредитного договору, 26.06.2008 року укладено договір застави транспортного засобу автомобіля Мерседес Бенц№ НОМЕР_1, крім того, 26.06.2008 року між Банком і позивачем укладено договір поруки.

У квітні-травні 2010 року, ОСОБА_2, без належного повідомлення позичальника і його поручителя підвищив процентну ставку за користування кредитом з 7,77 % до 13,49 % річних.

Посилаючись на те, що підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами сталося з порушенням вимог закону, зокрема банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови зобов'язання, у тому числі щодо збільшення розміру процентної ставки за кредитними договорами, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача у суді першої інстанції позов підтримав.

Представник Банка у суді першої інстанції позов не визнав, зазначаючи, що процентна ставка за договором становила 13,49 % річних, а пільгова процентна ставка 7,77 % застосовувалась лише у випадку виконання окремих пложень кредитного договору щодо страхування транспортного засобу.

Представники третіх осіб не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2016 року позов задоволено: суд визнав недійсними п.п.2.2.24. договору поруки від 26.06.2008 року і п.п.1.3., 1.3.1 кредитного договору від 26.06.2008 року; суд встановив процентну ставку за користування кредитом відповідно до кредитного договору від 26.06.2008 року у розмірі 7,77 % річних.

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вимог ст.ст. 627, 628, 638, 1054-1 ЦК України, ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність.

У засіданні колегії суддів: представник Банка скаргу підтримала; позивач і його представник, а також представник третьої особи ОСОБА_4 скаргу не визнали.

Представники третіх осіб : Управління Національного Банку України в Одеській області (далі-Управління НБУ), Одеського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України (далі-Територіальний відділ АМКУ), територіального управління Одеської, Херсонської та Миколаївської областей Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні (далі-Територіальне управління ДКФП), Управління у справах захисту споживачів в Одеській області (далі-Управління у справах захисту споживачів) у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив визнати недійсними п.п.2.2, 2.4 договору поруки і п.п.1.3, 1.3.1 кредитного договору, а також встановити процентну ставку за користування кредитом відповідно до кредитного договору від 26.06.2008 року у розмірі 7,77 % річних (а.с.1-5 т.1).

Між сторонам виникли правовідносини із кредитних зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України та Законом України Про банки і банківську діяльність.

Встановлено, що 26.06.2008 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 6556734 (далі-кредитний договір), за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 54 589 доларів США на придбання автомобіля зі строком погашення до 26.06.2015 року (а.с.6-18 т.1).

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 13,49 % річних (а.с.6 т.1).

У разі, якщо транспортний засіб буде застраховано позичальником або іншою особою у страховика: ЗАО УСК Княжа та за умови виконання п.2.1.3 кредитного договору, незважаючи на положення п.1.3 кредитного договору, протягом строку дії договору страхування зі страховиком, вказаним у цьому пункті, процентна ставка за користування кредитом становить 7,77 % річних (п.1.3.1 кредитного договору, а.с.6 т.1).

26.06.2008 року, під час укладення кредитного договору, позичальник ОСОБА_4 була ознайомлена Банком з інформаційним листком по продукту ОСОБА_1 в кредит, який містить відомості про умови кредитування, спеціальні умови кредитування зі зниженими ставками комісії, а також умови кредитування під 7,77 % річних у разі страхування транспортного засобу у страхових компаніях, з якими ОСОБА_2 уклав партнерські угоди за спеціальними ставками (а.с.159-161 т.2).

У забезпечення виконнаня кредитного договору між Банком і ОСОБА_4 26.06.2008 року укладено договір застави транспортного засобу (а.с.19-27 т.1).

26.06.2008 року між Банком і позивачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 6584345 (далі-договір поруки), відповідно до якого позивач, як поручитель ОСОБА_4 поручився перед банком за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с.28-33).

На виконання кредитного договору, 27.06.2008 року між ОСОБА_4А.і ЗАО УСК Княжа укладено договір добровільного страхування транспортного засобу /КАСКО/, водія та пасажирів від нещасних випадків (а.с.35,36 т.1).

Зважаючи на те, що позичальник виконала умов зобов'язання, передбачених п.1.3.1 кредитного договору стосовно страхування в ЗАО УСК Княжа, процентна ставка за кредитним договором у період з 27.06.2008 року по 26.06.2009 року становила 7,77 % річних.

У період з 27.06.209 року по 06.08.2009 року позичальник не здійснювала стахування транспортного засобу, яке є предметом застави.

06.08.2009 року позичальник ОСОБА_4, на період з 06.08.2009 року по 0 5.08.2010 року, уклала договір добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків у ЗАТ Страхова компанія Провідна (а.с.37-43 т.1).

Зважаючи на викладене, відповідно до п.1.3, п.1.3.1 кредитного договору, процентна ставка з 27.06.2009 року стала становити 13,49% річних.

У разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов'язання, що мають наслідком збільшення зобов'язання та/або зміну строку виконання зобов'язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання у розрізі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодовися зі змінами у зобов'язанні (п.2.2. Договору поруки, а.с.32 т.1).

Положення п.2.2 цього договору не стосуються змін, які можуть відбутись у зобов'язанні у випадках, що були прямо передбачені у тексті договору з якого випливає зобовязання /в тому числі тих, що тягнуть за собою збільшення зобов'язання та/або строків його виконання боржником/. Зважаючи на те, що поручитель до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами договорів, з яких випливає зобов'язання, такі умови вважаються погодженими поручителем (п.2.4 договору поруки, а.с.32 т.1).

Відносини Банка з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України і угодами /договорами/ між клієнтом та Банком (ст. 55 Закону України Про банківську діяльність).

Сторони мають право укладати договори на обраних ними умовах і у відповідності до вимог законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони, у розумінні ст. 6 ЦК України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справделивості (ст. ст. 626 ч.1, 627 ч.1, 638 ч.1 ЦК України).

Зміст договору становлять умови /пункти/, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодаства (ст. 628 ч.1 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст.203 ч.3 ЦК України).

Встановлено і належними та допустими доказами не спростовано, що кредитний договір між Банком та ОСОБА_4 26.06.2008 року укладено на підставі добровільного волевиявлення сторін цього договору, відповідно до вимог цивільного законодаства, і оскільки умови договору є чинними, вони мають виконуватись, оскільки договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки по своїх операціях. Розмір процентної ставки за кредит, а також порядок її сплати визначаються у договорі залежно від кредитної риски, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які існують на кредитному ринку, терміну користування кредитом, облікової ставки НБУ та інших обставин (ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність).

За умовами кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 процентна ставка за користування кредитом становить 13,49 %річних (1.3 кредитного договору), що є суттєвою умовою кредитного договору. Банк надав можливість сплачувати ОСОБА_4 проценти у розмірі 7,77% річних на певних умовах (п.1.3.1 кредитного договору), а саме: у разі, якщо транспортний засіб буде застраховано у страховика ЗАО УСК Княжа.

Оскільки процентна ставка встановлена сторонами в договорі на рівні 13,49% річних, а процентна ставка 7,77% річних надається лише при певних умовах страхування транспортного засобу, процентна ставка 7,77%, у даному випадку, не є початковою.

Банк в односторонньому порядку не змінював умови кредитного договору щодо процентної ставки, у даному випадку мало місце приведення розміру процентної ставки до умов договору, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання недійсними умов кредитного договору і договору поруки щодо розміру процентної ставки, а також встановлення процентної ставки на рівні 7,77% річних.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю вимог.

Заперечення позивача, його представника і представника ОСОБА_4.із посиланням на те, що: процентна ставка за користування кредитом встановлена у 7,77% річних; в період дії договору страхування ЗАО УСК Княжа неналежним чином виконувала умови договору страхування; ОСОБА_2 належним чином не повідомив про причини підвищення процентної ставки з 7,77% річних до 13.49 % річних; ОСОБА_2, нав'язауючи страхову компанію ЗАО УСК Княжа запровадив у своїй практиці недобросовісну конкуренцію; до спірних правовідносин слід застосувати правову позицію Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2355цс15 не заслуговують на увагу зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами становить 13,49% річних.

Крім того, позичальник ОСОБА_4 26.06.2008 року письмово була ознайомлена з інформаційним листком по продутку ОСОБА_1 в кредит, зокрема з умовами кредитування по продукту ОСОБА_1 в кредит, а також з оріентовною сукупною вартістю кредиту, наявних у Банка форм кредитування і відмінностях між ними, перевагами та недоліками запропонованих схем кредитування, з переліком страхових компаній, з якими ОСОБА_2 уклав партнерські угоди по програмі ОСОБА_1 в кредит по спеціальній ставці 7,77% річних (а.с.159-161 т.2).

У червні 2009 року ОСОБА_2 не здійснював в односторонньому порядку зміну розміру процентної ставки, а лише привів розрахунок плати процентів відповідно до умов п.1.3 кредитного договору, оскільки позичальник у 2009 році уклала договір страхування не зі страховою компанією, яка визначена п.1.3.1 кредитного договору.

Неналежне виконання страхвою компанією ЗАО УСК Княжа умов договору страхування, у даному випадку, не є підставою для визнання недійсними пунктів кредитного договору та договору поруки.

Сторони є вільними в укладенні договору, у тому числі виборі контрагентів та визначенні умов договору.

Умовами кредитного договору позичальнику була надана можливість щодо вибору контрагента при укладенні договору страхування, із позичальником було погоджено порядок розрахунку плати за кредит у разі зміни конрагента при страхуванні (а.с.6 т.1, а.с.160 т.2).

Позов про визнання недійсними пунктів договору щодо процентної ставки заявлено з підстав, на думку позивача, одностороннього збільшення Банком процентної ставки, а не з підстав запровадження Банком недобросовісної конкуренції.

Правова позиція Верховного Суду Україіни від 16.12.2015 року у справі № 6-2355цс стосовно того, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа не можуть в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки у даній справі не підлягає застосуванню, оскільки у даному випадку процентна ставка визначена кредитним договором і приведена Банком у відповідність до вимог кредитного договору.

У засіданні колегії суддів позивач зазначав, що в оригіналі договору поруки зазначені паспортні дані не його паспорта.

Колегія суддів не бере до уваги ці твердження позивача, оскільки у суді заявлені вимоги про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору і договору поруки

з тих підстав, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку підвищів процентну ставку, а апеляційний суд, у розумінні ст. 303 ч.1 ЦПК України, перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених та вирішених судом першої інстанції.

Стверджання позивача і його представника про те, що у зв'язку зі зміною процентної ставки за кредитним договором, ОСОБА_2, відповідно до п.3.1.5 кредитного договору повинен був попередити про це позичальника і його поручителя за 15 календарних днів безпідставні, оскільки у даному випадку процентна ставка не змінювалась (а.с.6,8 т.1).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у позові до публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_2 про визнання недійсними п.п.2.2, 2.4 договору поруки від 26.06.2008 року, п.п.1.3, 1.3.1 кредитного договору від 26.06.2008 року і встановлення процентної ставки за кредитним договором від 26.06.2008 року у розмірі 7,77 % річних.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6