Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/277/16-ц Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_2 позичила у неї 1000 доларів США, а через деякий час ще 950 доларів США, що було оформлено розпискою. В розписках не був встановлений строк повернення коштів, 21.04.2016 року на адресу ОСОБА_2 вона направила вимогу про повернення коштів, однак остання гроші не повернула. Просила стягнути з відповідача заборгованість.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що гроші їй не передавалися. Оскільки в розписках відсутня дата їх складання, вважає, що вони не можуть вважатися документом, що підтверджує уклаення договору позики. Крім того ця обставина позбавляє її можливості звернення з заявою про застосування строків позовної давності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідачем складено розписки про те, що вона позичила у позивача 950 та 1000 доларів США.

Факт написання таких розписок відповідач не заперечує.

За таких обставин є правильним висновок суду першої інстанції про укладення сторонами договору позики.

Оскільки чинне законодавство не містить вимог щодо обов»язкових реквізитів, які повинна містити розписка, посилання апелянта на те, що вказані розписки не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять дати їх складання, не грунтується на законі.

Відповідач не заперечує, що гроші за вказаним розписками не повертала, а тому суд обгрунтовано стягнув виникшу заборгованість.

При цьому твердження відповідача про те, що відсутність дати складання розписок впливає на строк позовної давності є надуманим, так як строк позовної давності, у даному випадку пов»язаний з датою пред»явлення вимоги про повернення коштів, а не з часом їх надання.

Посилання апелянта на те, що за вказаними розписками гроші вона не отримувала, будь-якими допустимими доказами не підтверджується, а тому не може бути взято до уваги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді