Справа № 755/8137/16-ц
"09" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого-судді: БАРТАЩУК Л.П.
при секретарі: Ізвольській С.С
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з позовом до відповідача - ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.2001 року, згідно якого зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві приватної власності 1/9 частка квартири АДРЕСА_2
З довідки форми-3 № 287 від 19.03.2014 року, убачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрованими значаться позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, правнучка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, а також відповідач - ОСОБА_4, яка приходиться невісткою позивачу ОСОБА_1
Відповідач була зареєстрований в АДРЕСА_6
Відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року за вбивство сина позивача ОСОБА_1
Місце перебування відповідача позивачам не відоме, після ухвалення рішення сторони між собою не спілкуються, не є членом сім'ї жодного з Позивачів, а той факт, що вона є прописаною в квартирі призводить до незручностей у користуванні квартирою.
Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 24.12.2014 року за підписами сусідів, засвідченими Майстра т/д №6, згідно яких ОСОБА_4 за вище зазначеною адресою фактично не проживає з вересня 2012 року.
Підтримавши позовні вимоги позивачі просили їх задовольнити та розглядати справу у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, - згідно вимог ст. 74 ЦПК України, у тому числі, й шляхом оголошення про його виклик в пресі - газеті «Урядовий кур'єр» № 153 (5773) від 16.08.2016 р., письмових заперечень по суті позову і доказів на спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин, не надали.
Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.2001 року, згідно якого зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 9).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві приватної власності 1/9 частка квартири АДРЕСА_2 (а.с. 13, 14).
З довідки форми-3 № 287 від 19.03.2014 року, убачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрованими значаться позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, малолітня правнучка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, а також відповідач - ОСОБА_4, яка приходиться невісткою позивачу ОСОБА_1 (а.с. 7)
Відповідач була зареєстрована в АДРЕСА_6
Відповідач відбувала покарання в місцях позбавлення волі відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2012 року за вбивство сина позивача - ОСОБА_5 (а.с. 11).
Місце перебування відповідача на час розгляду справи не відоме.
Відповідно до довідки з Чернігівської ВК №44 УДПС України в Чернігівській обл., яка надійшла за запитом суду, - ОСОБА_4 звільнилась за ст. 81 КК України з 06.05.016р. (а.с. 43).
Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актом від 24.12.2014 року за підписами сусідів, засвідченими майстром т/д №6, згідно яких ОСОБА_4 за вище зазначеною адресою фактично не проживає з вересня 2012 року (а.с. 8).
Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зібраними у справі доказами підтверджується факт не проживання відповідача з 2012 року за адресою: АДРЕСА_4 (акту від 24.12.2014 року, довідки з Чернігівської ВК №44 УДПС України в Чернігівській обл).
Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється , зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, на вільне розпорядження своєю власністю, наданими позивачем доказами підтверджується те, що відповідач припинила користування нею, витрат на житлово-комунальні послуги не несе, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів після оголошення рішення суду в судовому засіданні, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: