АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3468/16 Головуючий у 1 інстанції -Ластовка Н.Д.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2015 року по вересень 2015 року у розмірі 3.856 грн.14 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 2012 року по 2015 рік у розмірі 9.962 грн.32 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4.581 грн.01 коп. та моральну шкоду у сумі 7.000 грн. /а.с.1-2,27-28,40-41/.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково /а.с.64-67/.

Судовим рішенням стягнуто з ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» на користь ОСОБА_1 заборговану заробітну плату у розмірі 3.856 грн.14 коп., а також грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 2012 року по 2015 рік у розмірі 9.962 грн.32 коп., а в решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення, як постановлене на неповно з"ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.126/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення підлягає скасуванню в частині відмови у позові щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також у частині відмови щодо відшкодування моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, а в решті рішення залишити без змін.

Відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд послався на те, що позивач з власної волі відмовився отримувати належні йому при звільненні кошти, а тому, на думку суду, відсутня вина підприємства у невиплаті йому заборгованих коштів і, відповідно, відсутні підстави для виплати позивачу коштів за затримку розрахунку при звільненні.

Між тим, такий висновок суду не відповідає в повній мірі обставинам справи, не узгоджується з дослідженими доказами суду у даній справі і неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Як слідує з записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1, відповідно до наказу №6 від 16.08.2011 року працевлаштований у відповідача за трудовим договором на невизначений термін на посаді завідуючого складом /а.с.11/.

А наказом № №33 від 30.09.2015 року по ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» позивач звільнений з роботи за ст.38 КзПП за власним бажанням з 30.09.2015 року /а.с.11/.

Указаний факт роботи позивача в зазначений період в ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» сторонами не заперечується.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

А, згідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що в день звільнення позивача з роботи йому не була виплачена заробітна плата за період з серпня 2015 року по вересень 2015 року у розмірі 3.856 грн.14 коп., а також не була виплачена грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 2012 року по 2015 рік у розмірі 9.962 грн.32 коп., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Факт того, що указані суми були нараховані позивачу але не виплачені в день його звільнення представник підприємства у судовому засіданні не заперечував.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Між тим, у своїх поясненнях, з якими погодився суд першої інстанції представник відповідача ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» стверджував, що причиною невидачі указаних сум в день звільнення позивача з роботи, 30.09.2015 року, послужило те, що позивач відмовився отримувати указані кошти (3.856 грн.14 коп. - заробітна плата, та 9.962 грн.32 коп., як компенсація за невикористану відпустку), оскільки йому на той час здалось, що нарахування сум було неправильним.

В той же час, відповідач не підтвердив документальними доказами того, що позивачу в день його звільнення пропонувалось отримати розрахункові кошти, а позивач безпідставно відмовився їх отримувати.

Таким доказом має бути Акт, який би засвідчував факт пропозиції позивачу видати йому кошти та його відмову від отримання цих коштів.

Показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 допитаних в суді першої інстанції за ініціативою відповідача, пояснення яких суд поклав в основу доказування, і які пояснили, що на початку грудня 2015 року директор ТОВ«Еріна Дістріб»юшн» пропонував позивачу отримати ним розрахункові кошти, від чого той відмовився, колегія суддів оцінює критично і вважає ці показання сумнівними доказом, оскільки ці свідки є працівниками ТОВ «Еріна Дістріб»юшн», а тому є залежними від адміністрації підприємства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів погоджується з апеляційною скаргою в тій частині, що розрахункові кошти позивачу в день його звільнення з роботи, 30.09.2015 року, не пропонувались до видачі, а тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, зробленої за результатами розгляду справи за №6-144ц13 слідує, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України,є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При вирахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4.581 грн.01 коп., колегія суддів погоджується з розрахунком позивача, виконаним на підставі постанови КМ України №100 від 8 лютого 1995року „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з розміру заробітної плати позивача за останні два місці перед звільненням, у розмірі 1.670 грн. та 2.350 грн., відповідно за липень та серпень 2015 року, з яким представник відповідача погодився.

З урахуванням одноденного заробітку позивача у розмірі 93,49 грн. та 49 днів затримки розрахунку, за період з 1.10.2015 року по 8.12.2015 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав 4.581 грн.01 коп.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, рішення в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць у сумі 2.000 грн. необхідно допустити негайному виконанню.

Відносно позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що, відповідно до положень ст.237-1 КЗпП позивачу неправомірними діями відповідача, які виразились в несвоєчасній виплаті заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку була заподіяна моральна шкода, що виразилось у психологічних переживаннях позивача у зв"язку з порушенням його трудових прав.

При цьому суд враховує роз"яснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" від 31 березня 1995 року №4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ступінь моральної шкоди, заподіяною позивачу неправомірними діями відповідача може бути компенсованою грошовою сумою, що складає 1.000 грн., яку і належить стягнути з ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» на користь позивача, задовольнивши, таким чином, позов у цій частині частково.

Рішення в частині стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у сумі 487 грн.46 коп. належить залишити без змін.

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача ТОВ «Еріна Дістріб»юшн» в дохід держави судовий збір, що складає 2.046 грн. 24 коп., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307,308,309 ЦПК України, на підставі ст.116,117 КЗпП колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2015 року задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 грудня 2015 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та у відшкодуванні моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» на користь ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» 4.581 (чотири тис.п»ятсот вісімдесят одна) грн.01 коп., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні

Допустити негайному виконанню рішення в частині стягнення заробітної плати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць у розмірі 2.000 (дві тис.) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 1.000 (одна тис.) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еріна Дістріб»юшн» в дохід держави судовий збір у сумі 2.046 (дві тис. сорок шість) грн.24 коп.

В іншій частині апеляційну скаргу відхилити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді