Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 08 липня 2011 року ОСОБА_5, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепа «KOGEL» здійснив зіткнення, в результаті якого пошкоджено належний ОСОБА_6 автомобіль «Hyundai Porter», державний номерний знак НОМЕР_2. Вироком Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 визнаний винним у чиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта».

12 липня 2011 року ОСОБА_4 подав заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування.

04 червня 2014 року представником відповідача проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, 19 вересня 2014 року, тобто більш ніж через 3 роки після настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач повідомив про необхідність надання додаткових документів власника транспортного засобу.

Листами від 26 вересня 2014 року та від 23 жовтня 2014 року він повторно звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування.

07 листопада 2014 року затверджено страховий акт, згідно з яким визначена сума відшкодування у розмірі 31 606 грн 72 коп., виплата якої здійснена 15 травня 2015 року.

Оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 3 роки 7 місяців, ОСОБА_4 вважав, що відповідач повинен сплатити йому пеню у розмірі 7 209 грн 80 коп., 3 % річних у розмірі 22 835 грн 86 коп. та 3 % річних у розмірі 3 457 грн 69 коп.

Крім того, ОСОБА_4 вважав, що простроченням виплати страхового відшкодування відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінив у 10 тис. грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що 08 липня 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автопоїздом у складі тягача «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепа «KOGEL» під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Hyundai Porter», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «MAN» застрахована відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21 червня 2011 року № АА4939493, укладеного між ПП «Кадекс» та ПАТ «НАСК «Оранта».

Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 керував автомобілем «Hyundai Porter», державний номерний знак НОМЕР_2, на підставі довіреності, виданої 26 липня 2008 року ОСОБА_7, що був уповноважений діяти від імені власника цього автомобіля ОСОБА_6

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 03 листопада 2014 року сума страхового відшкодування становила 31 606 грн 72 коп. За страховим актом від 04 липня 2014 року № ОЦВ-11-13658/1 страховиком затверджена сума 31 606 грн 72 коп. для відшкодування власнику ОСОБА_6, яку він отримав відповідно до квитанції банку «Райффайзен Банк Аваль» 15 травня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Власником застрахованого автомобіля «Hyundai Porter» був ОСОБА_9, який отримав страхове відшкодування, а відтак останній вправі звертатися до суду про повернення йому інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми внаслідок порушення договірних зобов'язань та виплати неустойки відповідно до положень ст. 992 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_4 не є власником пошкодженого автомобіля «Hyundai Porter», суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова