Справа № 464/4240/16-ц
пр.№ 2/464/1316/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

18.05.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором від 27.09.2007 року, в результаті чого виникла заборгованість, яка разом із штрафними санкціями складає 9880,02 долари США. Оскільки кредит було забезпечено іпотекою, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: м. Львів, вул. Литвиненка, 4/13 шляхом продажу цієї квартири на прилюдних торгах з встановленням стартової ціни 886700 грн. без ПДВ, що визначена на підставі звіту про оцінку майна від 08.04.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що боржник не виконує свої зобовязання за договором, тому банк має право вимагати погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявилися за невідомих обставин. Про час та місце розгляду позову повідомлені належним чином. Заперечень проти позову або клопотань про відкладення розгляду позову від відповідача та третіх осіб не надходило.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

27.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № 2641, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 21000 доларів США строком на 10 років. Позичальник зобовязався сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних щомісяця рівними частинами по 175 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 27.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачами укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач, як власник, надав в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру за адресою: м. Львів, вул. Литвиненка, 4/13, загальною площею

56,9 метрів квадратних, житлова 37,6 метрів квадратних.

Іпотечним договором передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотека діє до виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі (п. 9.1).

Вказаний договір іпотеки сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконуються. Станом 05.05.2016 року заборгованість за кредитним договором становить складається з:

- залишку строкового кредиту в розмірі 3379,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 88981 грн. 89 коп.(з розрахунку 26,329975 грн. за 1 долар США);

- прострочених платежів по кредиту в розмірі 4080,91 доларів США, що еквівалентно 107450 грн. 26 коп.;

- прострочених платежів по процентах в розмірі 1320,97 доларів США, що еквівалентно 34781 грн. 11 коп.;

- нарахованих процентів в розмірі 155,41 доларів США, що еквівалентно 4091 грн. 94 коп.

Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобовязань, встановлених договором. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожний день прострочення. На підставі цього позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню на загальну суму 798,34 доларів США, що еквівалентно 21020 грн. 27 коп.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті.

Відповідач доказів належного виконання умов кредитного договору не надав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що зобовязання з повернення кредиту належним чином не виконується.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За загальним правилом ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

11.11.2015 року відповідачу направлено вимогу про усунення порушення зобовязання за кредитним договором від 27.09.2007 року.

27.01.2016 року відбулася зустріч представника банку з позичальником, на якій відповідач визнав наявність заборгованості, що підтверджується протоколом зустрічі з позичальником.

01.02.2016 року відповідачу направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а 22.03.2016 року вимогу про звільнення житлового приміщення.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї № 231 від 28.01.2016 року відповідач та третя особа ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою квартири, яка є предметом іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Статтею 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Проте, позивач не ставить такої позовної вимоги, як виселення з квартири. Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за рамки позовних вимог та вирішувати питання щодо виселення відповідача та членів його сімї з квартири, що є предметом іпотеки.

Згідно п.п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону україни «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу надано кредит в іноземній валюті, нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання позичальника, інформації про наявність у власності відповідача іншого нерухомого майна суду не надано, загальна площа цього нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки цим Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог, оскільки це в свою чергу призвело б до позбавлення конституційного права на звернення до суду за захистом свого права та прийняття рішення щодо захисту такого права.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. У разі порушення позичальником обовязків, встановлених кредитним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

В ст. 41 Закону зазначено, що реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

В даній статті визначено порядок визначення вартості майна, порядок повідомлення сторін провадження про результати визначення оцінки, порядок вирішення заперечень стягувача чи боржника в разі незгоди проти визначеної оцінки та таке інше.

Тому, вирішуючи позов в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки, суд враховує, що дії щодо визначення вартості майна для проведення прилюдних торгів в рамках процедури виконавчого провадження відноситься до компетенції державного виконавця. Тобто, суд не може перебирати на себе повноваження державного виконавця та встановлювати початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

Крім того, судом враховано, що за вимогами ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається

чинним протягом шести місяців з дня його підписання субєктом оціночної діяльності. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Звіт про оцінку предмету іпотеки, що проведено на замовлення позивача, підписаний 11.04.2016 року. А отже з 11.10.2016 року вказаний звіт втратить свою чинність.

При цьому, при вирішенні спору суд враховує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом його дії, зокрема, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави. А відтак, суд приходить до висновку про необхідність зупинення виконання рішення на період дії вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 3772 грн. 02 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 16.05.2016 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 590, 599, 610, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 11, 33, 40, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 метрів квадратних, житлова - 37,6 метрів квадратних, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року, шляхом продажу цієї квартири як предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 27 вересня 2007 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований за № Д-1652, на погашення заборгованості за кредитним договором № 2641 від 27 вересня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 в сумі 9880 (девять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів 02 цента Сполучених Штатів Америки, що на день ухвалення рішення еквівалентно 260140 (двісті шістдесят тисяч сто сорок) гривень 68 копійок, шляхом продажу цієї квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3772 (три тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 02 копійки.

На період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення зупинити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя: