Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28 липня 2006 року по 19 червня 2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, у якому мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що після розірвання шлюбу продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1, яка належить відповідачу у справі, разом з донькою від першого шлюбу ОСОБА_6, та донькою ОСОБА_5, де вони займають одну кімнату, а в іншій кімнаті проживає відповідач.

Вказувала, що вона усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, а також на те, що хоча вони і проживають в одній квартирі з відповідачем, але живуть окремо, ведуть окреме господарство, відповідач відмовляється приймати участь у витратах на утримання дитини.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати місце проживання доньки ОСОБА_5 з нею у вказаній квартирі або за будь-якою іншою адресою, де вона буде проживати, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов'язані з її розвитком, у розмірі 4 270 грн за 2014-2015 роки та зобов'язати відповідача в наступні учбові роки приймати участь у додаткових витратах на розвиток дитини у розмірі 50 % від цих витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2014 року і до повноліття доньки до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на доньку ОСОБА_5 у розмірі 275 грн щомісячно, починаючи з 31 липня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватирішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та визначаючи місце проживання ОСОБА_5 з матір'ю, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що незважаючи на ту обставину, що сторони проживають в одній квартирі, фактично проживають окремо, врахував, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

При цьому, судом першої інстанції досліджено довідку психолога Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві, висновок, а також враховано думку самої дитини.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) на утримання неповнолітньої доньки сторін, а також додаткові витрати у розмірі 275 грн оплату відвідування дитиною хореографічного гуртка, суди виходили з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання доньки, врахувавши при цьому, можливість її надання.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що з 28 липня 2006 року по 19 червня 2014 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, у якому мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу сторони продовжують проживати разом у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування.

В даній квартирі зареєстровані сторони у справі, їхня спільна донька ОСОБА_5, а також донька ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_6.

В зазначеній квартирі ОСОБА_4 проживає в одній кімнаті, а ОСОБА_3 з дітьми у іншій, спільного господарства не ведуть.

01 вересня 2014 року ОСОБА_7 з позашкільним закладом «АЛСКО» укладено контракт на навчання слухача, відповідно до якого позивач взяла на себе зобов'язання щомісячно сплачувати 549 грн за навчання доньки ОСОБА_5.

Крім того, їхня донька відвідує гурток хореографічного ансамблю «Чародій», внески до батьківського фонду якого встановлено протоколом № 2 рішення батьківських зборів від 06 вересня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

За таких обставин, враховуючи вік дитини, інформаційну довідку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю за місцем її проживання.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неправильне зазначення дати настання повноліття доньки не може бути підставою для скасування судових рішень, а може бути вирішено в порядку ст. 219 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова