АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 05.04.2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено Договір Фінансового Лізингу № 003967. Згідно квитанції №34 від 05.04.2016 року нею було сплачено аванс в розмірі 10% вартості предмета Договору, а саме-22 500 грн.

Перед укладенням даного договору у представництві в м. Камянець-Подільський між нею та представником ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» ОСОБА_2, яка діє на підставі Довіреності № 5 від 17.12.2015 року, була домовленість про те, що предметом Договору буде автомобіль марки - Кіа Rio.

Після підписання договору та більш детального ознайомлення з ним, нею було виявлено, що замість зазначеного вище автомобіля в Договорі вказано зовсім інше авто, а саме - Zotуe Z 100. Крім того, в зазначеному Договорі виявлено цілий ряд пунктів, які суперечать як її інтересам, так і законодавству України.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1263/2016 р. Головуючий у І інстанції: Скуляк І.А.

Категорія: 19 Суддя-доповідач ОСОБА_3

Оскільки при укладенні договору вона являлася фізичною особою і мала намір придбати продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, то відповідно до п.22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому до цих правовідносин слід застосовувати законодавство про захист прав споживачів.

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу №003967 від 05.04.2016 року вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, звужені обовязки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії, тому відповідно ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу, може бути визнаний судом недійсним.

З наведених підстав просила визнати недійсним договір фінансового лізингу №003967 від 05.04.2016 року, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь 22500 гривень сплаченого нею фінансового платежу, та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №003967 від 05.04.2016 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ«Лізингова компанія «ВАШ АВТО», стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 22500 гривень сплаченого фінансового платежу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що при винесенні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, і винесено необґрунтоване, незаконне рішення суду. Не досліджено правовідносини, що склалися між сторонами, невірно встановлено правову природу правочину.

В своїй апеляційній скарзі посилаються на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки юридично значущій поведінці позивача,яка на момент укладення договору мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тому ознайомлюючись з умовами договору усвідомлювала значення своїх дій та їх наслідки. Договір лізингу підписаний позивачем на кожній сторінці і в цілому, а отже укладаючи договір сторони зясували на яких умовах він укладається, з власної ініціативи взяли на себе певні зобовязання та почали їх виконувати.

Посилання суду першої інстанції на те, що підставами недійсності правочину є відсутність у товариства ліцензії та статусу фінансової установи є безпідставними, оскільки регулятором Нацкомфінпослуг не розроблялись ліцензійні умови надання фінансового лізингу і на даний час не видано жодної ліцензії з правом надання послуг фінансового лізингу.

Щодо нотаріального посвідчення договору то слід зазначити, що судом першої інстанції не було досліджено, що до моменту передання лізингоодержувачу транспортного засобу у користування договір фактично ще не носить ознаки договору найму, а отже на даний момент відносин сторін за договором нотаріальне його посвідчення не вимагається. Оскільки на момент укладення договору у лізингодавця відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, власне як і сам транспортний засіб, то нотаріальне посвідчення договору без придбання лізингодавцем предмету лізингу унеможливлюється.

Висновки суду не спростовують факту укладення між сторонами договору і погодження ними істотних та інших умов, які на момент укладення договору позивач вважав їх несправедливим для себе та не ініціював виключення деяких пунктів з договору або заміну їх шляхом укладення додаткових угод.

Суд посилаючись на положення ст..18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зробив висновок, що договір містить умови, які є несправедливими, не зазначивши які саме умови, та в чому полягає їх несправедливість та чи порушують такі умови загальні норми законодавства. Також наявність в договорі такого лізингового платежу як «Адміністративний платіж» не суперечить нормам міжнародного права ані щодо зазначення такої назви лізингового платежу, ні за своєю сутністю.

Просить скасувати заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці і ухвалити нове рішення, яким позов яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції правомірно вважав, що умови оспорюваного договору відповідно до ЗУ «Про захист прав спожиачів» є несправедливими, які всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Крім того ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії, а сам оспорюваним договір нотаріально не посвідчений.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №003967, згідно якого позивач зобов'язався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченому Договором, сплатити передбачені Договором платежі, після чого прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням.

ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 22 500 грн., що підтверджується квитанцією №34 від 05.04.2016 року

Дослідивши матеріали спавши колегією суддів встановлено, що пункт 1.7 Договору передбачає, що предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору.

П.8.3. сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

П. 9.1 передбачає, що авансовий платіж складає частину від вартості Предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості Предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та у Додатку № і до даного Договору.

П. 10.13. в період строку дії даного Договору розмір лізингової плати може індексуватись.

Згідно п.12.1 Договору лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою ст..203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди недійсною.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовна, продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника : встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавця (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Дослідивши умови договору колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваним договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору, а умови договору про часткове повернення адміністративного платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, наносять шкоду споживачеві. В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (п. 12.1 та стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значне розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Доводи апеляційної скарги на те, що у товариства відсутні ліцензії та статус фінансової установи, оскільки регулятором Нацкомфінпослуг не розроблялись ліцензійні умови надання фінансового лізингу і на даний час не видано жодної ліцензії з правом надання послуг фінансового лізингу, а також те, що до моменту передання лізингоодержувачу транспортного засобу у користування договір фактично ще не носить ознаки договору найму, а отже відносини сторін за договором нотаріальне його посвідчення не вимагається, оскільки нотаріальне посвідчення договору без придбання лізингодавцем предмету лізингу унеможливлюється, є необґрунтованими та безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі ст..799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15.

Ухвалюючи рішення, судом не встановлено ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Крім цього, доказів того, що договір фінансового лізингу від 05.04.2016 року № 003967, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи також не містять.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу по суті, та правомірно виходив із несправедливості умов оспорюваного договору, відсутність ліцензії для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», відхилити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: