У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КамінськаВікторія Петрівна, про визнання правочинів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КамінськаВікторія Петрівна, про розірвання договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14 листопада 2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-Інвест» (далі - ТОВ «ДБК-Інвест») було укладено попередній договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. Предметом даного договору купівлі-продажу було визначено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. 15 листопада 2013 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_9 та ОСОБА_6 доручення на право підписання з ТОВ «ДБК-Інвест» основного договору купівлі-продажу. Наприкінці березня 2014 року ТОВ «ДБК-Інвест» повідомило ОСОБА_4 про готовність всіх документів і необхідність з'явитися для підписання основного договору купівлі-продажу. 24 березня 2014 року між ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_9 та ТОВ «ДБК-Інвест» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Пізніше позивач дізнався про те, що вказана квартира була продана без його участі, без його відома третій особі. На думку ОСОБА_4його квартира була відчужена незаконно, а договори від 13 жовтня 2015 року не відповідають дійсним намірам сторін.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним укладений між відповідачами договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року та попередній договір від 13 жовтня 2015 року, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічними позовом обґрунтовуючи його тим, що 13 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Умовами вказаного договору було встановлено ціну продажу квартири у сумі 800 тис. грн з урахуванням суми забезпечення виконання зобов'язання, переданої за цим договором. Крім цього умовами договору було погоджено графік отримання авансових платежів від покупця в рахунках належних за основним договором платежів з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платоспроможності. ОСОБА_5 вказував, що ОСОБА_6 не виконує умови вказаного договору, а тому просив його розірвати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано попередній договір від 13 жовтня 2015 року, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 275.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державні суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України).

Частиною 1 ст. 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

В силу ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 листопада 2013 року між ТОВ «ДБК-Інвест» та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О. Відповідно до умов договору ТОВ «ДБК-інвест» та ОСОБА_4 зобов'язалися у майбутньому, не пізніше 01 лютого 2014 року, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3

15 листопада 2013 року ОСОБА_4 було видано довіреність, відповідно до якої з метою виконання умов усного договору доручення ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_6 представляти його інтереси в будь-яких державних та недержавних органах та інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в. т.ч. державних адміністраціях, органах ЖЕК, нотаріальних конторах, Державній реєстраційній службі України з питань укладення договору купівлі-продажу та оформлення і проведення державної реєстрації права власності на його ім'я на квартиру АДРЕСА_3, для чого надав їм право заповнити та підписати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, додаток до цієї заяви та картку прийому заяви, подавати необхідні документи на реєстрацію, отримати документи після реєстрації, в тому числі правовстановлюючий документ про право власності на нерухоме майна, Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інші документи, розписуватися, сплачувати будь-які витрати та обов'язкові платежі, держмито, узгоджувати будь-яку технічну документацію, замовляти та отримувати технічну документацію, будь-які довідки та документи, підписати від мого імені договір купівлі-продажу зазначеної квартири з ТОВ «ДБК-Інвест» на умовах та за ціною на його розсуд, робити від його імені заяви, в. т. ч. про відсутність у нього зареєстрованого шлюбу, укласти договори на обслуговування та експлуатацію зазначеної квартири, при необхідності укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири за ціною та на умовах за їх розсудом, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності та вчиняти інші юридично значимі дії, що стосуються виконання цієї довіреності. Довіреність ОСОБА_4 посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу РуденкомВ.О. за реєстровим номером № 2812.

24 березня 2014 року між ТОВ «ДБК-Інвест» та ОСОБА_4, від імені якого діяв ОСОБА_9 на підставі вказаної довіреності, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

13 жовтня 2015 року між ОСОБА_4, в імені якого діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності від 15 листопада 2013 року, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. та зареєстрований у реєстрі за № 274.

В цей же день між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався продати та передати ОСОБА_6, а ОСОБА_6 зобов'язався купити та прийняти квартиру АДРЕСА_3 протягом строку в 6 місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 13 квітня 2016 року, та укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку. Пунктом 5 попереднього договору сторони погодили встановити попередню ціну продажу квартири у сумі 800 тис. грн з урахуванням суми забезпечення, переданої за даним договором. Згідно з п. 6 попереднього договору ОСОБА_6 зобов'язався передати суми авансових платежів кожного місяця з листопада 2014 року по квітень 2015 року суму в національній валюті, еквівалентну 1 400 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. та зареєстрований у реєстрі за № 275.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що визначені у довіреності ОСОБА_4 повноваження ОСОБА_9 і ОСОБА_6 не обмежуються лише укладенням договору щодо первісного набуття права власності на квартиру АДРЕСА_4. Вказана довіреність також передбачає право представників укладати інші договори щодо обслуговування і експлуатації квартири, вносити платежі по її експлуатації та обслуговуванню, а також надає повноваження на подальше укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири за ціною та на умовах на розсуд представників.

Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_4 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_6 при укладенні договору з відповідачем ОСОБА_5 замість оформлення його як передачу квартири в заставу помилково уклав його як договір купівлі-продажу квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_6 не виконав умови попереднього договору від 13 жовтня 2015 року, оскільки не передав ОСОБА_5 кошти на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Розглядаючи справу, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко