Провадження №22-ц/784/1998/16 Суддя по 1 інстанції Мамаєва О.В.
Категорія 30 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

6 вересня 2016 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю:

- представника позивача - Товариства - ОСОБА_2,

- відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

приватного акціонерного товариства «Просто страхування»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року у справі

позовом

приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

встановила:

У листопаді 2015 року приватне акціонерне товариство «Просто страхування» (далі Товариство ) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 5 736, 53 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позивач посилався на те, що 28 листопада 2014 року з вини водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем «Тоуоtа Rаv 4», державний номер НОМЕР_1 і порушила Правила дорожнього руху, сталося зіткнення з автомобілем «Hyundi Getz», державний номер 15 АМ 0228, під керуванням ОСОБА_5, що призвело до механічних ушкоджень автомобілів.

Відповідальність власника транспортного засобу «Тоуоtа Rаv 4», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 застрахована у Товаристві на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 травня 2014 року (поліс № АІ/6781827).

24 червня 2015 року Товариство здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_7 (власнику автомобіля «Hyundi Getz», державний номер 15 АМ 0228) у розмірі 5 736,53 грн.

Посилаючись на те, що відповідачка не повідомила про ДТП, у зв'язку із чим не виконала вимог статті 33 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ОСОБА_6 № 1961-ІV), позивач просив стягнути з відповідачки в порядку регресу 5 736,53 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України у своїх постановах у справах № 6-186цс/16 від 30 березня 2016 року, № 6-2598 цс/15 від 23 березня 2016 року, № 6-1253 цс/16 від 22 червня 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28 листопада 2014 року з вини водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем «Тоуоtа Rаv 4», державний номер НОМЕР_1 і порушила Правила дорожнього руху, сталося зіткнення з автомобілем «Hyundi Getz», державний номер 15 АМ 0228, під керуванням ОСОБА_5, що призвело до механічних ушкоджень автомобілів.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні вказаного правопорушення і притягнута до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП.

Відповідальність власника транспортного засобу «Тоуоtа Rаv 4», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 застрахована у Товаристві на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 травня 2014 року (поліс № АІ/6781827).

28 липня 2015 року на підставі платіжного доручення № 10822 від 26 червня 2015 року Товариство здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_7 (власнику автомобіля «Hyundi Getz», державний номер 15 АМ 0228) у розмірі 5 736,53 грн. (а.с. 20-21).

У серпні 2015 року Товариство направило відповідачці регресну вимогу про відшкодування сплаченої суми, посилаючись на те, що вона пропустила 3- денний строк для подання письмової заяви до Товариства про вчинення ДТП (а.с. 32).

В звязку з тим, що така вимога залишена без задоволення, Товариство 22 жовтня 2015 року (дата поштового відправлення) звернулося до суду із зазначеним позовом.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 в момент скоєння ДТП 28 листопада 2014 року негайно повідомила про це страховика, подзвонивши за телефоном на цілодобову спеціалізовану службу компанії, а також заявила компетентним органам ДАЇ, які й склали адмінпротокол в цей же день, про що містяться відповідні відмітки в матеріалах страхової справи № 104020, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 3, 25).

6 грудня 2014 року ОСОБА_3 письмово повідомила страховика про настання ДТП, вхідний № 560. Зазначене підтверджується копією її заяви та записами в журналі обліку звернень за страховими випадками, а також і в журналі обліку вхідної кореспонденції Товариства (а.с. 25, 28, 30).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 усно повідомила Товариство (та органи ДАЇ) про ДТП негайно 28 листопада 2014 року, а письмово 6 грудня 2014 року, тобто із запізненням на 5 робочих днів.

Із матеріалів страхової справи також вбачається, що саме спеціалістом Товариства ОСОБА_8 9 січня 2015 року складена калькуляція на ремонт автомобіля потерпілого, висновок щодо цього та страховий Акт від 25 червня 2015 року, в якому зазначена й дата повідомлення страховика про настання події 28 листопада 2014 року (а.с. 14- 17, 19). Той факт, що зазначені документи, що слугували підставою для здійснення страхової виплати потерпілому, складені їх спеціалістом, підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду і представник Товариства.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_3, посилаючись на поважність причин несвоєчасного письмового повідомлення Товариства, вказувала на необхідність постійного догляду за новонародженою дитиною та надала копію свідоцтва про народження у неї дитини 16 вересня 2014 року (а.с. 132).

З урахуванням конкретних обставин цієї справи, на думку колегії, зазначена обставина є поважною причиною, що спричинило затримку подання відповідачкою письмового повідомлення про ДТП.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що порушення відповідачкою строків письмового повідомлення Товариства про настання ДТП, не вплинуло на можливість страховика перевірити обставини ДТП власними силами і не призвело до необґрунтованих виплат, є вірним. До того ж, колегія суддів вважає вищезазначені відповідачкою причини пропуску такого строку поважними.

За такого, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: