АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/2583/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1862/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.

суддів: Марцинкевича А.М., Пастощука М.М.,

секретаря: Дубової М.В.,

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним лізингового договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

23 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійним договір фінансового лізингу № 004199 від 10 червня 2016 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та стягнення сплачених ним коштів в розмірі 59 000 грн.

Вважає умови оспорюваного договору несправедливими, оскільки вказаний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обовязками сторін та порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Стверджує, що несправедливими є положення договору лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати за дострокове його погашення; у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором, звужені обовязки та розширені права лізингодавця.

Договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, натомість для нього встановлено жорсткі зобовязання та непропорційно великий розмір штрафу. Також ОСОБА_1 посилався на незаконність спірного договору в силу ст.220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 02 серпня 2016 року позов ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3 Категорія: 19

Доповідач: Янчук Т.О.

ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004199 від 10 червня 2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»: на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти у розмірі 59000 грн.; в дохід держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судове засідання представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умови вказаного договору є несправедливими і він укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 червня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) і ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор МТЗ-82.1.26 (а.с.8-17).

Відповідно до додатку 1 вартість предмета лізингу становить 590 тис. грн.; комісія за організацію (10 %) 59 тис. грн., комісія за передачу (3%) 17700 грн. (а.с. 15).

Згідно з додатком 2 до цього договору вартість предмета лізингу становить 590 тис. грн., авансовий платіж 50 %, сума лізингу 295 тис. грн., викупна вартість 8 тис. 850 грн., відсоткова ставка 12,5 %, комісія 5 %, щомісячний платіж 7411,05 грн., відвантаження автомобіля після оплати авансового платежу 295 тис.грн., комісії за передачу 17700 грн. (а.с. 16).

На виконання умов договору позивач 10 червня 2016 року сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 59 тис. грн. коштів згідно з умовами договору (а.с. 19).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі Закон № 723/97-ВР).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1. договору).

Замовлення Предмета Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем специфікації (додаток №3 до цього договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця комісії за організацію і Авансового платежу в повному обсязі.(п.1.3 договору).

У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення Лізингодавцем, відповідно до п.1.3 цього договору, Лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру Авансового платежу визначеного в Додатку №1 до цього Договору фактичній вартості предмета Лізингу на момент його купівлі у Продавця, а також одноразово сплатити різницю Комісії за організацію до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем. У разі зменшення вартості Предмета лізингу на момент його передачі Лізингоодержувачу різниця Комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в Додатковій угоді до даного Договору (пункт 5.4 договору).

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів Лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 8.3 договору).

Коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу (пункт 8.8 договору).

Крім того, за змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, проте формули перерахунку не передбачає.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

Зокрема, у пункті 8.3 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, Лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити Лізингоодержувача про суму лізингового платежу (пункт 8.4 договору).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного суду України від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення позову у звязку із несправедливими умовами та не взяв до уваги порушення щодо відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, однак вірно вирішив справу по суті, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки та незгоди з висновками суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук