АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банку», третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банку» (далі - ПАТ «Універсал Банк») і просила винести рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №046-2108-1630 від 22.03.2008 року з двома додатками до нього, укладеного сторонами.

Зазначала, що відповідно умов цього договору, позичальниця повинна була отримати кредит у сумі 31.976 швейцарських франки на термін до 10.03.2038 року під 4,5% річних. При цьому, кредитні кошти за цим договором фактично не були видані позичальниці та не дотримано умов передбачених пунктами 2.1, 3.1 та 3.2 кредитного договору, якими передбачено забезпечення кредиту шляхом укладення договорів іпотеки та поруки.

Між тим, 22.05.2008 року сторонами укладено інший кредитний договір за №046-208-1630 на таку ж суму кредитної позики та на той же строк.

Як зазначила позивачка, сторони не приступали до виконання кредитного договору за №046-2108-1630 від 22.03.2008 року, а тому, за логікою позивачки, цей договір не підлягає виконанню, тобто, жодна зі сторін не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Оскільки, на думку позивачки, указаний кредитний договір є реальним договором, в якому для виникнення прав і обов»язків недостатньо лише підписання самої угоди, а необхідна ще й передача коштів, яка відбулась фактично 22.05.2008 року, тобто, при підписанні іншого кредитного договору, тому, договір від 22.03.2008 року за №046-2108-1630 - є недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено/ а.с.190-192/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що законні підстави, в розумінні ч.1 ст.215, та ст.203 ЦК України, для визнання договору недійсним, відсутні.

Суд вважав, що сторонами при укладенні кредитного договору від 22.03.2008 року за №046-2108-1630 було досягнуто всіх істотних умов, а тому позичальниця могла звернутись до суду з вимогою про спонукання відповідача виконати умови договору, в тому числі і зобов»язати його видати кредитні кошти, або звернутись з позовом про розірвання договору, відповідно до ст.651 ЦК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року, як постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі/а.с.203-211/.

Послалась на доводи, викладені в позовній заяві, які на думку скаржниці не були враховані судом.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до кредитної угоди від 22.03.2008 року за №046-2108-1630 відповідач ПАТ «Універсал Банк» зобов»язався надати позивачці ОСОБА_2 кредит у розмірі 31.976 швейцарських франки на термін до 10.03.2-038 року під 4,5% річних.

Крім того, умовами цього кредитного договору, зокрема, пунктами 2.1, 3.1 та 3.2 передбачено забезпечення кредиту шляхом укладення договорів іпотеки та поруки.

Також, сторонами підписаний додаток №1 до кредитного договору з метою ознайомлення позичальника з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов»язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також підписали додаток №2 до кредитної угоди, яким встановлено графік погашення позичальником за кредитною угодою.

Отже, як обґрунтовано вважав суд першої інстанції, сторонами досягнуто всіх істотних умов за кредитним договором, що передбачено ст.638 ЦК України, що свідчить про чинність укладеного сторонами кредитного договору за №046-2108-1630 від 22.03.2008 року.

Таким чином, між сторонами, виникли відносини договору кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, враховуючи, що сторонами досягнуто всіх істотних умов договору, указаний договір є укладеним, а тому визнання його недійсним можливе лише на підставах, передбачених законом, зокрема ст.ст.215,203 ЦК України, на які позивач не вважав за необхідне посилатись, вважаючи, що договір є недійсним, з тих підстав, що сторони, зокрема Банк, не виконали договірних умов.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Між тим, вимагаючи визнання недійсним кредитної угоди, позивач не послався на жодну частину ст.203 ЦК України.

Також правомірним є посилання суду першої інстанції на роз»яснення, викладені в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов»язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не визнання правочину недійсним. У разі, якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. (ч.1 ст.216 ЦК).

Таким чином, як правомірно зазначив суд першої інстанції, у позивача були наявними підстави вимагати визнавати спірний договір неукладеним, вимагати розірвання укладеного кредитного договору або вимагати зобов»язати банк, якщо він ухиляється від виконання укладеного договору, виконання договірних умов.

З урахуванням викладеного, колегія суддів розглядає як безпідставними посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що спірний кредитний договір є реальним, а не консенсуальним.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді