Справа № 455/436/16 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/7037/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року поновлено ОСОБА_3 строк на звернення до суду із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Стросамбірського РУЮ на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа. У задоволені скарги ОСОБА_3 на дії відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області - відмовлено.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що відповідачем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не здійснено опис арештованого майна, не проведено оцінку та не здійснено процедуру реалізації. Звертає увагу, що районним судом застосований акт, який втратив юридичну силу. Вважає, що право позивача на погашення боргу за рахунок земельної ділянки боржника, а відтак і обов'язок виконавчої служби здійснити оцінку земельної ділянки та передати її в рахунок погашення боргу не можуть ставитися в залежність від наявності процедури, яка міститься підзаконних актах.

Просить скасувати ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовільнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Представник ВДВС Старосамбірського РУЮ та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 65-66), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що відповідно до порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації, провести реалізацію арештованого майна, а саме земельної ділянки неможливо.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Судом встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду від 09.04.2013 року у справі № 1322/1507/2012 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 суму позики - 86 211 грн., судовий збір 862,11 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 776 грн., а рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року у справі №455/545/14-ц, стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 72 710,04 грн. боргу та 727,11 грн. судового збору.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання вищенаведених рішень від 09.04.2013 року та від 03.12.2014 року були видані виконавчі листи (а.с. 6-7).

Постановами ВП № 48321540 та ВП 48321892 від 03.03.2016 року виконавчі листи №1322/1507/2012, виданий 16.10.2013 року та №455/545/14-ц, виданий 22.01.2015 року повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 4-5)

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» чинного на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч.3 даної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 13.12.2015р., ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/2) земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1. (а.с. 8)

Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень від 11.07.2014р., на все нерухоме майно ОСОБА_4 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження виданої 11.07.2014р Залізничним ВДВС ЛМУЮ. Окрім того згідно постанови виданої 10.12.2013 р. ВДВС Старосамбірського РУЮ накладено заборону на все нерухоме майно ОСОБА_4 (а.с. 8 зворот)

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що обов'язок виконавчої служби здійснити оцінку земельної ділянки та передати її в рахунок погашення боргу не можуть ставитися в залежність від наявності процедури, яка міститься підзаконних актах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки пунктом 9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що на майно боржника ОСОБА_4 накладено арешт відповідно до постанов Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 11.07.2015р. та Старосамбірського ВДВС РУЮ від 10.12.2013р., тому колегія суддів приходить до висновку, що Старосамбірський районний суд Львівської області на підставі наявних у справі даних встановив і правильно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції.

Оскільки ухвала районного суду в частині поновлення ОСОБА_3 строк на звернення до суду із скаргою на дії ВДВС Старосамбірського РУЮ на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа не оскаржується, а тому в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, в цій частині ухвала не перевіряється.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено матеріалами справи, що державний виконавець повертаючи виконавчі листи постановами ВП № 48321540 та ВП 48321892 від 03.03.2016 року керувався наказом Мінюсту України від 22.12.2015 року, який був скасований наказом від 29.09.2016 року № 2831/5. Тому доводи апеляційної скарги, що наказ Мінюсту України від 22.12.2015 року був скасований на час винесення ухвали від 06.10.2016 року не може слугувати підставою для скасування ухвали від 06.10.2016р., оскільки на час винесення постанови державного виконавця про повернення виконавчих листів даний наказ був чинний.

Окрім того, як вбачається з долучених до матеріалів справи постанов від 02.12.2016р. про відкриття виконавчого провадження, виконавчі листи №1322/1597/2012 від 16.10.2013р. та №455/545/14-ц від 22.01.2015р. прийняті повторно до виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині скасування постанов ВДВС Старосамбірського РУЮ Львівської області від 03.03.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання провести опис, оцінку та реалізацію 1/2 земельної ділянки в с. Тур'є, яка належить ОСОБА_4, правильно застосував норми процесуального права, а тому приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали районного суду відсутні.

Відповідно до п.1.ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська