Дата документу 09.08.2016
Справа № 334/1221/16-ц
Провадження № 2/334/1555/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Младенові О.П., за участю адвокат ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про визнання правочину недійсним, а саме його заяву про відмову від спадщин, що відкрилася після ОСОБА_5, померлої, 23.01.2014 року на користь ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4В 06.03.2014 року.

Позивач просить суд вищзнат и недійсним парвочин його заяву про відмову від спадщин, що відкрилася після ОСОБА_5, померлої, 23.01.2014 року на користь ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4В 06.03.2014 рок у з тих підстав, що на момент вчинення вказаного правочину, він в силу свого похилого віку, наявності хронічних захворювань та юридичну необізнаність помилявся щодо правових наслідків правочину, оскільки не мав наміру відмовлятися від спадщини після дружини, і вважав, що підписує документи, необхідні для прийняття спадщини.

Після смерті дружини він продовжував проживати у будинку, частина якого належала померлій, до літа 2015 року, поки відповідач не вигнав його з будинку та він змушений переїхати проживати до дочки.

Позивач просить суд визнати недійсним правочин - його заяву про відмову від спадщин, що відкрилася після ОСОБА_5, померлої, 23.01.2014 року на користь ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4В 06.03.2014 року.

У судовому засіданні позивач та його адвокат підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують та просять відмовити у його задоволенні, т.я. ці вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що вважає, що позивач розумів де він знаходиться, нотаріусом йому було розяснено порядок вчинення правочину та його наслідки, і позивач не заперечував проти вчинення такого правочину та відмовився від прийняття спадщини. При цьому ОСОБА_2 неодноразово висловлювався, що будинок йому не належить і він спадкувати його не буде.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 пояснила суду, що нею відповідно до приписів Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_2 було розяснено позивачеві правові наслідки відмови від спадщини, будь-яких заперечень не надав та підписав заяву, яку вона і посвідчила.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, думку адвоката, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що з 21.02.1990 року позивач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка померла 23.01.2014 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді ? часток жилого будинку №5 по пров. Казанському у м. Запоріжжі, у якому позивач та померла проживали з часу укладання шлюбу.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її діти ОСОБА_6, ОСОБА_3 та позивач.

Відповідно до приписів ст.. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів спадкової справи після померлої ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 05.03.2014 року звернувся з заявою про прийняття спадщини, при цьому вказав інших спадкоємців - ОСОБА_6 і ОСОБА_2

ОСОБА_6 ні з заявою про прийняття спадщини, ні з заявою про відмову від спадщини у нотаріальну контору не подавала, а ОСОБА_2 06.03.2014 року продав заяв у про відмову від спадщини.

Судом установлено, що ОСОБА_2 після смерті дружини залишився проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, аж поки ОСОБА_3 не зажадав аби позивач виселився з будинку пояснюючи тим, що він є власником будинку.

Дана обставина сторонами у справі не заперечувалась.

Згідно ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

З системного аналізу наведеної норми випливає, що заява про відмову від спадщини є одностороннім правочином.

Ст. 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З розяснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести на підставі належних і допустимих доказів , у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність доказів, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення, таким обставинами є : вік позивача, його стан здоровя, потреба у звязку із цим у догляді , сторонній допомозі: наявність у позивача спірного житла як єдиного та продовження позивачем проживати у спірному будинку після смерті дружини і відмови від спадщини.

Наявність чи відсутність помили неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину , що вплинуло на волевиявлення особи під час укладання правочину, суд визначає не тільки за фактом прочитання тесту оспороюваного правочину та розяснення нотаріусом його змісту , а й за такими обставинами як вік позивача, стан його здоровя, наявність у нього іншого житла.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014року №6-69цс14; від 21 жовтня 2015р. №6-202цс15; від 02 грудня 2015р. №6-2087цс15; від 16 березня 2016р. №6-93цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Судом установлено, що ОСОБА_7П, П., на момент підписання заяви 06.03.2014 року був особою похилого віку (1936 рік народження), страждає на хронічні захворювання, в тому числі хвороби органів зору та слуху. ( а.с.116 ).

З пояснень самого позивача та показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_2 не мав наміру відмовлятися від спадщини., і продовжував проживати у будинку по пров. Казанському , 5 у м.Запоріжжі.

Разом з тим, відомості з лікувального закладу КЗ «Міська клінічна лікарня №3» та КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» свідчать про наявність ряду хронічних захворювань, в тому числі органів зору та слуху (а.с.9-13, 116) та спростовують покази свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 щодо стану здоровя ОСОБА_2 та можливість сприйняття ним інформації, оскільки це їх субєктивна думка.

Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча нотаріус і виконав приписи Закону України «Про нотаріат», і розяснив наслідки вчинення правочину, разом з тим, не переконався, що у момент вчинення правочину галицький П.Г. правильно сприйняв фактичні обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення з урахуванням його віку, стану здоровя та юридичної неграмотності.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у момент вчинення правочину ОСОБА_2 неправильного сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення, а тому позов підлягає задоволенню, і правочин - заяву ОСОБА_2 про відмову від спадщин, що відкрилася після ОСОБА_5, померлої, 23.01.2014 року на користь ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 06.03.2014 року слід визнати недійсним.

Керуючись ст. 10,11, 60, 212-213 ЦПК України, ст.ст. 203,215, 229 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» , суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати недійсним правочин, а саме заяву ОСОБА_2 про відмову від спадщин, що відкрилася після ОСОБА_5, померлої, 23.01.2014 року на користь ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 06.03.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.