Провадження № 2-о/522/378/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінської Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Одеського міського центру зайнятості - про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення припинення трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 за трудовим договором №2 від 03.02.2014 року з 03 вересня 2014 року за ст. 38 КЗпП.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просить її задовільнити.

Представник заінтересованої особи Одеського міського центру зайнятості у судовому засіданні не заперечував протии задоволення вказаної заяви.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено трудовий договір , який зареєстровано в Одеському міському центрі зайнятості за №2. Трудові відносини тривали по серпень 2014р.

19 серпня 2014 року заявником було подано заяву на звільнення за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України , на підставі якої трудовий договір між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було розірвано 19 серпня 2014р. і здійснено всі розрахунки в повному обсязі.

Однією з підстав, передбачених ст. 36 КЗпП України, для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Також судом встановлено, що 03 вересня 2014 року заявниця здійснила повний розрахунок з ОСОБА_3 та передала йому трудову книжку з записом про підстави припинення трудових правовідносин, про що свідчить розписка ОСОБА_3 про відсутність майнових претензій до ФОП ОСОБА_1 та отримання трудової книжки, підписана ним власноручно.

Однак, після отримання розрахунку ОСОБА_3 переїхав на постійне проживання на територію АРК, яка на даний час вважається окупованою територією України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації сухопутної території АР Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. ОСОБА_3 звільнився 19 серпня 2014 року.

Оскільки ОСОБА_3 на момент фактичного припинення трудових відносин проживав на окупованій території АРК, він повідомив заявницю в письмовій формі про неможливість прибуття до міста Одеса для закриття трудового договору № 2, у зв'язку з загостренням політичною ситуацією на зазначеній території. Таким чином, неможливість забезпечення фізичної присутності ОСОБА_3 на території України для сповіщення державної служби зайнятості України про розірвання трудового договору № 2 від 03 лютого 2014 року робить неможливим зняття зазначеного договору з реєстрації.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, заявниця не може зареєструвати припинення трудового договору, та змушена до цього часу подавати звітність до податкових органів та органів соціального страхування стосовно найманої особи, та сплачувати за цю особу податкові та інші відрахування до державного бюджету України.

Факт того, що трудові правовідносини між ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 були фактично припинені 19 серпня 2014 року підтверджуються письмовою заявою працівника на адресу ФОП ОСОБА_1, в якій, зокрема, зазначається про відсутність будь-яких фінансових, майнових та інших претензій з боку працівника до заявниці.

Відповідно до п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заяви ОСОБА_1про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 за трудовим договором №2 від 03.02.2014 року з 03 вересня 2014 року за ст. 38 КЗпП.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Бойчук