Провадження № 2/761/217/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Бєловій О.І., Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року надійшла до Подільського районного суду м. Києва позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. про визнання недійсними двох заповітів спадкодавця ОСОБА_5, посвідчених 16 липня 2012 року щодо належних їй на праві власності двох квартир у м. Києві на ім'я кожного з відповідачів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року передана Шевченківському районному суду м. Києва справа у частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. про визнання недійсним заповіту щодо квартири АДРЕСА_1 за підсудністю.

Позивач зазначив, що він є сином ОСОБА_5, померлої у віці 74 років - ІНФОРМАЦІЯ_1, якою 22.03.2006 року було складено та посвідчено заповіт на його ім'я щодо спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1, у якій він був зареєстрований 19 грудня 2006 року.

ОСОБА_5, з якою він проживав разом до 03 липня 2012 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись у лікарні.

Після смерті матері, він дізнався, що 16 липня під час перебування матері у лікарні було оформлено два заповіти посвідчені 16 липня 2012 року щодо двох квартир належних їй на праві власності: квартири АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_4, та квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2, щодо якої нею був оформлений у 2006 році заповіт на позивача.

Позивач посилається на те, що мати померла у лікарні, перебуваючи у тяжкому стані внаслідок погіршення стану здоров'я, оскільки вона страждала ішемічною хворобою серця, двічі перенесла інфаркт міокарда, хворіла на цукровий діабет 2 типу, мала інсулінова залежність, була у стані медико-коматозної субкомпенсації, ускладненої катаракти очей та мала інші тяжкі хвороби тому не могла усвідомлювати значення своїх дій за дві неділі до смерті, зазначивши, що при складанні заповіту, на його погляд, нотаріусом не були дотримані правові вимоги до скдання та посвідчення заповіту. Посилаючись на нормальні відносини у позивача з матір'ю, її дії щодо укладення заповіту у 2012 році на квартиру, на яку вона вже оформила заповіт у 2006 році на єдиного спадкоємця, позивача є нелогічні, що свідчить про те, що вона не розуміла значення своїх дій, позбавляючи сина спадщини.

За вищенаведених обставин, позивач просив визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений 16 липня 2012 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. та зареєстрованого у Реєстрі № 749 на право спадкування квартири АДРЕСА_1.

У запереченнях відповідачів ОСОБА_2 (а.с. 54, 58) поданих у березні 2013 року йдеться про те, що спадкодавцем у лікарні оформлено 16 липня 2012 року заповіти на спірні квартири, які посвідчені у лікарні Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. 16.07.2012 року. Спадкодавець, щодо якої він та його дружина приймали участь у догляді, перебувала у нормальному стані та не була під будь яким тиском з боку відповідачів, нею була виражена її дійсна воля на залишення спірних квартир відповідачам. Це підтверджено укладенням 16.11.2006 року заповіту щодо квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_4, який був тоді ж зареєстрований у спадковому Реєстрі. Згодом у 2012 році ОСОБА_5 оформила два заповіти на дві квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Згідно із медичними документами будь яких посилань та медичних документів щодо наявності ознак психічних хвороб відсутні.

У письмових поясненнях (а.с. 69, т-1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В., третя особа, зазначила, що для посвідчення заповіту вона, як нотаріус була викликана ОСОБА_4, про що є відповідний запис у Книзі обліку викликів, у Міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги, де на лікуванні знаходилась заповідач. Переконавшись у волевиявленні заповідача, зачитала вголос заповіт, після чого посвідчила цей заповіт. Стверджує, що ОСОБА_5 поводилась спокійно, поведінка її була адекватна, усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, тобто було її волевиявлення на посвідчення заповіту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недійсними; заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений 16 липня 2012 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. та зареєстрованого у Реєстрі № 749 на право спадкування квартири АДРЕСА_1, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав письмові заперечення проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з посиланням на викладені у письмових запереченнях доводи.

Треті особи без самостійних вимог Головне управління юстиції у м. Києві та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. у судові засідання своїх представників не направили хоча були повідомлена про час і місце судового засідання, просили розглядати позов за їх відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися, в судове засідання, показання свідків ОСОБА_6., дослідивши матеріали цивільної справи № 761/26212/13-ц, Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 278ц, матеріали спадкової справи Третьої Київської державної нотаріальної контори №329/2012, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, позивач просив визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 посвідчений 16 липня 2012 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 749 на право спадкування квартири АДРЕСА_1, з тих мотивів, що заповідач ОСОБА_5) в момент підписання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла вчиняти юридично значимі дії.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли сторона звільнена від доказування.

Положеннями ст.225 ЦК України, на яку, зокрема, посилався позивач, передбачені правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У позовній заяві позивач зазначив, що заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 посвідчений 16 липня 2012 року Авдієнко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 749 на право спадкування квартири АДРЕСА_1, був посвідчений коли заповідач ОСОБА_5 у момент підписання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла вчиняти юридично значимі дії, посилаючись на ст.225 ЦК України про правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

У процесі розгляду справи, посилаючись на медичні документи за клопотанням позивача ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року призначена посмертна судова-психіатрична експертиза, проведення якої доручено за заявою позивача - Комунальному закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне об'єднання», якому направлені матеріали цивільної справи № 761/26212/13-ц та оригінали медичних документів стосовно ОСОБА_5

Як зазначено на підставі наслідків дослідження експертами відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз у Акті посмертної судово-психіатричної експертизи № 278п експерти дійшли такого висновку:

«ОСОБА_5, у період, який цікавить суд, страждала на органічне ураження головного мозку, змішаного ґенезу (судинного, судинокриннного) з мнестичним зниженням, церебралістичним синдромом, астенічним симптомокомплексом на фоні декомпенсації соматичного захворювання. Проте, точно визначити глибину цих проявів та вплив їх на здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними в цей період неможливо через недостатність та суперечність даних».

Як передбачено у ст.147 ЦПК України експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. (ч.2) Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. (ч.6) Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі (ч.7)

Таким чином, згідно акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 278ц (а.с. 61), надано висновок про те, що точно визначити глибину проявів її хвороби та вплив їх на здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними в цей період неможливо через недостатність та суперечність даних (а.с. 61-63). Окрім того, у передостанньому абзаці висновку експерт вважає, що в справі є підписаний ОСОБА_5 заповіт від 16.11.2006 року, яким вона, заповіла квартиру одному з відповідачів. Цю ж саму квартиру у березні 2006 року заповіла позивачу, який ймовірно, не знав про зміну заповіту, так як в позовній заяві вказав на те, що цей заповіт підписаний в 2012 році. Два заповіти, підписані в 2006 та 2012 роках на ОСОБА_2 та ОСОБА_4, створюють враження послідовності в діях підекспертної (а.с. 63 том-2).

Представник відповідача на спростування доводів позивача посилається на те, що ОСОБА_5, мати позивача, бабуся відповідача, дітей її другого сина ОСОБА_7 від іншого шлюбу. Вона придбала за договором купівлі-продажу від 20.11.2001 р. (а.с. 124 - зв.) квартиру АДРЕСА_2 де була зареєстрована та проживала з 18.12.2001 року (а.с. 116 зв.).

Як слідує із мотивувальної частини висновку експерта вбачається, що заповідач на обліку у психіатра не перебувала і ним не оглядалася.

Щодо психічного стану ОСОБА_5, то лікарями відмічається, як у хірургічному і в інфарктному відділенні до 30.07.2012 р. «в свідомості», «адекватна» - з 05.07.2012 р. по 10.07.2012 р. та 18.07.2012 р., майже у всіх щоденниках описуються диференційовані скарги, які відповідають стану хворої.

У відповідності до абзацу 2, 3 статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті;

тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку;

У відповідності до абз. 1 статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психіатричного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

В силу приписів абзацу 2, 3 статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд може проводитися: 1) за згодою особи або її законного представника^) без згоди особи або її законного представника.

При цьому, психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Таким чином, якби ОСОБА_5 страждала на психічні розлади чи у неї проявлялися б симптоми психічних захворювань в наслідок якихзаповідач не могла усвідомлювати своїх дій, під час лікування в Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги, то лікуючий лікар зобов'язаний був би викликати психіатра для проведення огляду такого пацієнта.

В свою чергу, з виписки з історії хвороби 19162 (додаток до виписки) з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 22), вбачається, що хвора проходила консультацію у ендокринолога, ангіохірурга, невролога. Консультацію у психіатра хвора не проходила.

Також, як вбачається у поясненнях ОСОБА_8 (представника позивача) заповідач ОСОБА_5 на психіатричному облік не перебувала, що відзначено також у абзаці першому мотивувальної частини висновку експерта.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Досліджуючи зібрані докази у справі, яким суд надає оцінку у їх сукупності, суд вважає відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати.

За таких обставин, суд вважає, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

З огляду на викладене та на підставі ст.ст. 225, 1257, 1266 ЦК України, Закону України «Про психіатричну допомогу» та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 147, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.