Справа № 189/767/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.09.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 В позовній заяві позивачка зіслалася на те, що має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2, який з 2010 року відмовляється добровільно утримувати доньку та виконувати свій обов'язок, передбачений законодавством України. Позивачка не перешкоджає відповідачу спілкуватися з донькою, але він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає належного утримання та забезпечення, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її інтелектуальним, фізичним, духовним та психічним розвитком, не піклується про стан здоров'я дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Крім того ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів та він їх добровільно ніколи не сплачував. У зв'язку з чим позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки, відповідача та представника третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності.

Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи - служби у справах дітей Покровської районної державної адміністрації не заперечують проти задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з п.п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (п. 49) зазначається, «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.»

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.09.2010 року, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки Запорізької міської ради № 18370 від 16.11.2015 року, ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим, належних та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем або того, що він є хронічним алкоголіком, суду надано не було.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості перебування відповідача на обліку як неблагополучної родини, дані щодо проведеної профілактичної роботи з відповідачем, а також відомості стосовно притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що відповідач не надає належного утримання та забезпечення доньці, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться інтелектуальним, фізичним, духовним та психічним розвитком дитини, не піклується про стан її здоров'я та не надає матеріальної допомоги на утримання, оскільки ці факти само по собі не є доказами в підтвердження застосування крайньої міри - позбавлення батьківських прав у відповідності до ст.164 СК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 182, 183 СК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар