Справа № 338/506/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1937/2016
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову про відкриття виконавчого провадження винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 22 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Дидич І.П. від 09 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №338/506/15-ц, який 01 лютого 2016 року виданий Богородчанським районним судом.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 22 лютого 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необгрунтованість ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2016 року є напрвомірною виходячи з того, що виконавчий лист №338/506/15-ц від 01 лютого 2016 року, виданий Богородчанським районним судом не містить заходів, що передбачають примусове виконання рішень та не передбачає у відповідності до ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язання боржника вчинити певні дії або утриматися від їх виконання. Рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій на боржника не покладено жодних зобов'язань, тобто рішення не носить зобов'язального характеру, у рішенні судів не вказано, які конкретні дії повинен вчинити боржник та на чию користь, виконавчий лист №338/506/15-ц від 01 лютого 2016 року не містить способу та порядку примусового виконання рішення.

Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити та визнати неправомірною і скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції Дидич І.П. від 09 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 17-19 Закону України «Про виконавче провадження» і державний виконавець правильно відкрив виконавче провадження за виконавчим листом.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не погоджується колегія суддів, оскільки він є передчасним і судом був порушений порядок розгляду скарги, передбачений ст. 386 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2016 року скасовано рішення Богородчанського районного суду від 26 листопада 2015 року в частині поділу майна та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

01 лютого 2016 року Богородчанським районним судом на виконання рішення суду, що набрало законної сили 15 січня 2016 року, видано виконавчий лист №338/506/15-ц.

Державний виконавець Дидич І.П., за заявою ОСОБА_4 від 08 лютого 2016 року, 09 лютого 2016 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №338/506/15-ц, виданого 01 лютого 2016 року Богородчанським районним судом, яким виділено у власність ОСОБА_4 ліжко «Аркадія», вартістю 12 628 грн., та матрац до нього, вартістю 1 630 грн., софу «Арфа», вартістю 3 100 грн., пароварку Tefal, вартістю 498 грн., мікрохвильову піч, вартістю 480 грн., хлібопіч Perfez, вартістю 399 грн., холодильник, вартістю 2 500 грн., комп'ютер Asus та пристрої до нього, вартістю 11 680 грн., плазмовий телевізор «Sumsung», вартістю 8 244 грн., а всього майна на загальну суму 41 159 грн. (а.с.3).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі.

Отже, основним завданням реалізації права на справедливий суд після ухвалення судового рішення є його виконання у добровільному чи примусовому порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Відповідно до статті 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

За приписами пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

Аналогічно роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Судом першої інстанції не враховані зазначені вимоги, не залучена у справу у якості заінтересованої особи стягувач ОСОБА_4, хоча вирішувалося питання про її права та інтереси.

Крім того, заявник у своїй скарзі посилається на те, що державною виконавчою службою виконувалося рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, копія якого відсутня у матеріалах справи. Не маючи у справі копії рішення суду, яке виконувалося державною виконавчою службою, не оглянувши матеріали цієї цивільної справи, не вислухавши думку стягувача, суд не мав можливості з'ясувати питання чи майно, яке виділено ОСОБА_4 у власність, на момент ухвалення рішення суду знаходилося у фактичному володінні ОСОБА_2 З'ясування цих обставин є суттєвим для вирішення питання щодо обов'язку ОСОБА_2 виконувати рішення суду в зазначеній частині.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що при вирішенні скарги суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для її вирішення, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвалу суду слід скасувати, передавши питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду скарги суду необхідно залучити у справу усіх заінтересованих осіб і з врахуванням їх пояснень та заперечень, дослідження усіх обставин по справі, оглянувши матеріали цивільної справи № 338/506/15-ц, встановити факт про наявність або відсутність порушень вимог закону державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 22 лютого 2016 року скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський