Справа № 463/1019/16 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4944/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/"Приват Банк" на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/"Приват Банк" до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про виселення з наданням іншого житла,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк". Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах, що мають значення для справи. Вважає, що при постановленні рішення суд не перевірив наявність вільних приміщень з фондів житла для тимчасового проживання у районі помешкання відповідача. Також суд не перевірив чи є спірне житло єдиним, що має відповідач. Вважає, що оскільки родичі відповідача зареєстровані за різними адресами, є ймовірність, що деякі з цих приміщень належать відповідачу. Стверджує, що позовні вимоги щодо виселення відповідача з предмету іпотеки підлягають задоволенню. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 18.01.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №LVH9GA00000034, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав споживчий кредит для ремонту квартири, купівлі автомобіля у виді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 тис. доларів США, а також у розмірі 487,57 доларів США на сплату страхових платежів.

В забезпечення взятих на себе боржником кредитних зобов'язань, між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 18.01.2006 року, згідно умов якого іпотекодавці передали в іпотеку Банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18.01.2006 року №LVH9GA00000034.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.10.2015 року, яке набрало законної сили 04.12.2015 року (а.с.9), у цивільній справі №463/6420/14-ц, провадження №2/463/440/15, задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVH9GA00000034 від 18.01.2006 року в розмірі 14 965,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 228378,26 грн. укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.01.2006 року - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 51,90 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована у будинку АДРЕСА_1 шляхом її продажу в порядку визначеним законом.

Як встановлено в судовому засіданні, і вказані обставини підтверджуються паспортом громадянина України щодо зареєстрованого місця проживання (а.с.12), на даний час відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку звернуто стягнення за рішенням суду від 05.10.2015 року.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" про виселення з наданням іншого житла, суд виходив з тих обставин, що позивач не представив доказів, що квартира АДРЕСА_2 в яку позивач просить виселити відповідача - ОСОБА_3 належить останньому чи такий має право на неї. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що виселення відповідача з згаданої квартири може мати місце лише за умови надання останньому іншого житлового приміщення.

Колегія суддів з такими висновками погоджується з наступних обставин.

У відповідності до ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Верховний Суд України у своєму Правовому висновку щодо застосування норм права, за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 02.09.2015 року у цивільній справі № 6-1049цс15, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, визначив, що за змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Таким чином, оскільки відповідачем було передано банку в іпотеку квартиру, яка не була предметом придбання за умовами кредитного договору, а відтак внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки позивач вправі виселити відповідача із займаної ним на законних підставах квартири за умови надання іншого постійного жилого приміщення.

Предметом розгляду даної справи є виселення ОСОБА_3 з належної йому квартири АДРЕСА_3 з наданням іншого житлового приміщення, а саме - квартири АДРЕСА_4, яка як зазначає позивач належить ОСОБА_4 - особі які позивачем надано кредит в забезпечення якого відповідач поручився своїм майном -квартирою АДРЕСА_1

Чинним законодавством не передбачено, що в разі виселення особи з квартири, якою така поручилася в якості забезпечення кредиту який отримала інша особа, що такій надається для постійного місця проживання квартира позичальника.

При цьому суд вважає, оскільки надання іншого житла є способом розпорядження нерухомим майном, яке в свою чергу охоплюється поняттям права власності, закріпленого у ст.ст. 316, 319 ЦК України, або може виникати із відповідних договорів, укладених із власником про надання права на розпоряджання майном, тому при заявленні вимог про виселення відповідача позивач зобов'язаний надати йому для проживання інше житлове приміщення, яке перебуває у його власності чи іншому законному володінні, при наявності у нього права розпоряджатися таким майном.

Оскільки квартира № 2 в будтнку № 17 по вул. Керченська в м. Львові не належить ні ОСОБА_3, ні Публічному акціонерному товариству /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк", Личаківський районний суд підставно відмовив Публічному акціонерному товариству /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" в задоволенні його позовних вимог.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути, увагу, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, в зв"язку з чим, при розгляді даної справи суд першої інстанції не вправі здійснювати пошук житлового приміщення для надання відповідачу з власної ініціативи поза межами заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянту слід відмовити, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ Комерційний банк /КБ/ "Приват Банк" відхилити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк