АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Міцнея В.Ф., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 міської ради, відповідача виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4, представника відповідача департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_12 про визнання рішення, свідоцтва про право власності незаконним та скасування, договору недій сним за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 улистопаді 2014 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, з участю третьої

особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_12 про визнання рішення, свідоцтва про право власності незаконним та скасування,

№22ц-11 2016 рік Головуючий у І інстанції Літвінова О.Г.

Категорія: 19/20 Суддя-доповідач ОСОБА_13

договору недійсним.

Зазначали, що є власниками квартир об»єднаних будинку №42 по вул.Головній м.Чернівці та будинку №13 по вул.І.Франка м.Чернівці.

Посилаючись на порушення права спільної сумісної власності на підвальні приміщення, відсутність згоди співвласників на відчуження майна, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 просили визнати п.33 Переліку об'єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2006 році, затвердженого рішенням 40 сесії ОСОБА_3 міської ради 4 скликання від 22 грудня 2005 року № 913 щодо викупу приміщення (склад) по вул.І.Франка,13 орендарем приватним підприємцем ОСОБА_10, п.60 Переліку об'єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2008 році (об'єкти, які пропонуються до приватизації з ініціативи органу приватизації шляхом продажу з аукціону), затвердженого рішенням 23 сесії ОСОБА_3 міської ради від 27 грудня 2007року №471, пп.1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6 «Про підтвердження права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м.Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)», щодо підтвердження права комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А на вул.Франка, 13 загальною площею 26,40 кв.м., що складається з приміщень XIII, XVIII, пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 «Про підтвердження права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)», щодо підтвердження права комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А на вул.Головній,42 загальною площею 84,0 кв.м., що складаються з приміщень І VII, пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 «Про оформлення права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м.Чернівців (делеговані повноваження)», щодо оформлення права комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А на вул.Головній,42 (вул.І.Франка,13) загальною площею 102,0 кв.м., що складаються з приміщень 27-1 - 27- 10 незаконними та скасувати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 квітня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А, загальною площею 26,40 кв.м., що складаються з приміщень XIII, XVIII, зареєстрованого ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 квітня 2006 року за реєстраційним №14593826, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 грудня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 84,0 кв.м., що складаються з приміщень І-УІІ, зареєстрованого ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 грудня 2006 року за реєстраційним №17318517, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 17 вересня 2007 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А загальною площею 102,0 кв.м., що складаються з приміщень 27-1 - 27-10, зареєстрованого ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року за реєстраційним № 20433554 скасувати; визнати договір між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 15 червня 2006 року №670, зареєстрований в реєстрі №1846, договір між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року №670/1, зареєстрований в реєстрі №4289, договір між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_11 купівлі-продажу від 28 березня 2008 року №966, зареєстрований в реєстрі №1056, недійсними.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_12 ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 22 липня 2015 року у позові відмовлено.

ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просять рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1, ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.1 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» та вважав встановленим, що приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній, та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 є нежитловими.

Водночас суд першої інстанції послався на недоведеність належності приміщень підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 до допоміжних.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про відсутність у приміщеннях підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 інженерних комунікацій та технічних пристроїв, необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації будинку, використовування зазначених приміщень як складських.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Предметом позову ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останні просили ухвалити судове рішення, є визнання правового акту органу місцевого самоврядування незаконним та скасування, скасування свідоцтва, визнання договору недійсним.

Проте, судове рішення в частині відмови у позові ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 квітня 2006 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 грудня 2006 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 17 вересня 2007 року, визнання договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 15 червня 2006 року №670, договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року №670/1, договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_11 купівлі-продажу від 28 березня 2008 року №966 недійсними не мотивовано.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

На підставі ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення).

Віднесення приміщень, в тому числі підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку, до допоміжних приміщень, передбачалось і наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 квітня 1996 року № 28/389 «Про затвердження Типового статуту об'єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку» (втратив чинність на підставі наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 листопада 2003 року № 189/2040) та наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 серпня 2003 року № 141 про затвердження нового Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя.

У той же час законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

За змістом ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

З огляду на наведене підлягає встановленню чи приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній, та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 є допоміжними, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин раніше для обслуговування будинку.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановлено, що ОСОБА_7 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_15 15 лютого 2003 року(а.12 т.1).

До матеріалів справи приєднано свідоцтво про право власності ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_17 на квартиру АДРЕСА_2, видане представницом Фонду державного майна України в м.Чернівці 15 грудня 1995 року (а.с.13 т.1).

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є власниками ? частки квартири АДРЕСА_3 відповідно свідоцтва про право на спадщину, виданого першою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 26 квітня 2006 року (а.с.14 т.1).

Підпунктом 1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6 «Про підтвердження права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м.Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)» підтверджено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А на вул.Франка, 13 загальною площею 26,40 кв.м., що складається з приміщень XIII, XVIII.

Також пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 «Про підтвердження права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)» підтверджено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А на вул.Головній,42 загальною площею 84,0 кв.м., що складаються з приміщень І VII.

Крім того, пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 «Про оформлення права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м.Чернівців (делеговані повноваження)» оформлено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А на вул.Головній,42 (вул.І.Франка,13) загальною площею 102,0 кв.м., що складаються з приміщень 27-1 - 27- 10.

Видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 квітня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А, загальною площею 26,40 кв.м., що складаються з приміщень XIII, XVIII, зареєстроване ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 квітня 2006 року за реєстраційним №14593826; свідоцтво про право власності на нерухоме майно територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 13 грудня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 84,0 кв.м., що складаються з приміщень І-УІІ, зареєстроване ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 грудня 2006 року за реєстраційним №17318517; свідоцтво про право власності на нерухоме майно територіальній громаді м.Чернівці виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 17 вересня 2007 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ.А загальною площею 102,0 кв.м., що складаються з приміщень 27-1 - 27-10, зареєстроване ОСОБА_3 комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року за реєстраційним № 20433554.

Рішенням 40 сесії ОСОБА_3 міської ради 4 скликання від 22 грудня 2005 року № 913 затверджено перелік об»єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2006 році, відповідно до п.33 якого набуто право викупу приміщення (склад) по вул.І.Франка,13 орендарем приватним підприємцем ОСОБА_10

Рішенням 23 сесії ОСОБА_3 міської ради 5 скликання від 27 грудня 2007року №471 затверджено перелік об'єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2008 році (об'єкти, які пропонуються до приватизації з ініціативи органу приватизації шляхом продажу з аукціону), згідно з п.60 якого нежилі приміщення по вул.Головній,42-вул.І.Франка,13 шляхом продажу з аукціону.

На виконання яких Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 вчинено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 15 червня 2006 року №670, зареєстрований в реєстрі за№1846.

Також Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 28 грудня 2006 року №670/1, зареєстрований в реєстрі №4289.

Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_11 укладено купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 28 березня 2008 року №966, зареєстрований в реєстрі №1056.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На підставі ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Водночас п.33 переліку об'єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2006 році, затвердженого рішенням 40 сесії ОСОБА_3 міської ради 4 скликання від 22 грудня 2005 року № 913 щодо викупу приміщення (склад) по вул.І.Франка,13 орендарем приватним підприємцем ОСОБА_10, п.60 переліку об'єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2008 році (об'єкти, які пропонуються до приватизації з ініціативи органу приватизації шляхом продажу з аукціону), затвердженого рішенням 23 сесії ОСОБА_3 міської ради від 27 грудня 2007року №471 не порушують права ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки не встановлюють і не змінюють правовідносини з права власності на приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 27 березня 2003 року №210/7 підтверджено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівці на 43/100 часток об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці, що складаються з підвальних приміщень загальною площею 535,4 кв.м та нежитлових приміщень на першому поверсі загальною площею 590,6 кв.м.

З приєднаного до матеріалів справи витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №10514064, виданого ОСОБА_3 комунальним бюро технічної інвентаризації 27 квітня 2006 року вбачається, що на час ухвалення пп.1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6, пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 та пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 право комунальної власності територіальної громади м.Чернівці становило 21/100 частку об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці.

У такому разі пп.1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6, пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 та пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 фактично зводяться до виділу майна із комунальної власності територіальної громади м.Чернівці у самостійний об»єкт.

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №24365774, виданого ОСОБА_3 комунальним бюро технічної інвентаризації 5 листопада 2009 року вбачається, що частка комунальної власності територіальної громади м.Чернівці у праві спільної часткової власності на об»єднаний будинок 42 по вул.Головній та будинок 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці не змінилася.

Тому вирішення вимог ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання пп.1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6, пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 та пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 незаконними та скасування, скасування свідоцтва про право власності не є захистом порушеного права, не відновлює право спільної сумісної власності на приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10.

ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначали відсутність їх згоди на відчуження майна.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином за результатами розгляду спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право позивача, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із співвласників без згоди всіх співвласнків, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із співвласників договору щодо розпорядження спільним майном без згоди всіх співвласників може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той співвласник, який уклав договір щодо спільного майна, та контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що контрагент знав чи за обставинами справи не міг не знати про те, що майно належить на праві спільної сумісної власності, і що той співвласник, який укладає договір, не отримав згоди на це всіх співвласників.

Встановлено, що на час укладення оспорюваних правочинів рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 27 березня 2003 року №210/7 підтверджено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівці на 43/100 часток об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці, що складаються з підвальних приміщень загальною площею 535,4 кв.м та нежитлових приміщень на першому поверсі загальною площею 590,6 кв.м.

Підпунктом 1.1. п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 квітня 2006 року №256/6, пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 12 грудня 2006 року №588/15 та пп.1.9 п.1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 11 вересня 2007 року №672/16 приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 виділено із комунальної власності територіальної громади м.Чернівці у самостійні об»єкти.

За змістом п.1.2 договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 15 червня 2006 року №670, зареєстрованого в реєстрі за№1846, п.1.2 договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 28 грудня 2006 року №670/1, зареєстрованого в реєстрі №4289, п.1.2 договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_11 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_18 28 березня 2008 року №966, зареєстрованого в реєстрі №1056 право власності на нежилі приміщення належать територіальній громаді м.Чернівці (а.с.33-38 т.1).

Наведене свідчить про те, що на час укладення наведених правочинів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не знали і не могли знати про те, що спірні приміщення підвалу об»єднаного будинку 42 по вул.Головній та будинку 13 по вул.Івана Франка м.Чернівці I-VII, XIII, XVIII, 27-1 27-10 належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і що останні не надали згоди на вчинення правочинів.

Ураховуючи наведене підстав для визнання договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 15 червня 2006 року №670, договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_10 купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року №670/1, договору між Департаментом економіки ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_11 купівлі-продажу від 28 березня 2008 року №966, зареєстрований в реєстрі №1056, недійсними немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9

задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_12 про визнання рішення, свідоцтва про право власності незаконним та скасування, договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді