Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/2051/16 головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
провадження № 22-ц/778/3697/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Гончар М.С., Трофимової Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 зазначивши, що 25.08.2010 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Загальна вартість недобудованого житлового будинку складала 79 000 грн.. Гроші в розмірі 79 000 гривень були передані ним відповідачу, про що і було зазначено в договорі. 25.08.2010 року ОСОБА_2 надала на його ім'я нотаріально посвідчену довіреність з правом представляти її інтереси в усіх установах, підприємствах, організаціях, в нотаріальних конторах з питань узаконення самовільно побудованих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, введення їх в експлуатацію та в подальшому продати за ціну та на умовах на його розсуд належне їй нерухоме майно за вище прописаною адресою.

16.07.2012 року Департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності. Після чого ОСОБА_2 відмовляється укладити договір купівлі-продажу та повернути безпідставно отримані гроші в розмірі 79 000 гривень.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 251 865,00 гривень, як безпідставно набуті грошові кошти.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 79 000 грн., в решті позову - відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм законодавства, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.309 ЦПК ЦПК України підставми для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалюючи рішення, суд обгрунтовно вважав, що отримані 25.08.2010 року відповідачем грошові кошти за нікчемним договором купівлі-продажу є безпідставно набутими, але при цьому внаслідок неповного з"ясування обставин справи помилково вважав, що строк позовної давності звернення до суду з цим позовом пропущено не було.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Загальна вартість недобудованого житлового будинку склала 79 000 грн, які були передані ним відповідачу з зазначенням про це в письмовому договорі/ а.с.6 /.

Суд першої інстанції правильно вважав, що сторонами не було дотримано вимог норм ст. 657 ЦК України щодо нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, який у такому разі за нормами ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

За ч.2 ст.215 ЦК України недійсний є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За вимогами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Це положення застосовується до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Так як відповідачем отримано грошові кошти за договором купівлі-продажу недобудованого будинку, який є нікчемний, то суд обгрунтовно визнав отриману грошову суму як безпідставно отриману. Проте відповідач при розгляді справи просила відмовити в позові в зв'язку із спливом строку позовної давності / а.с.27 /.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг трирічного строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину такий перебіг починається від дня, коли почалося його виконання.

Визнаючи, що строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом 22.04.2016р. пропущено не було, суд послався на те, що його перебіг почався з 26.08.2013р., бо до 25.08.2013р. діяв строк нотаріально посвідченої довіреності наданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 з правом представляти її інтереси в усіх установах з питань узаконення самовільно побудованих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, введення їх в експлуатацію та в подальшому продати за ціну та на умовах на його розсуд належне їй нерухоме майно за вище прописаною адресою / а.с.5 /.

Однак наявність вищевказаної довіреності підтверджує лише початок виконання нікчемного правочину і на застосування наслідків нікчемного правочину в межах трирічного строку позовної давності з дати укладення такого правочину не впливає.

Отже оскільки між сторонами 25.08.2010 року було укладено нікчемний правочин, визнання якого недійсним згідно вимог норм ч.2 ст.215 ЦК України судом не вимагається, а перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання, то звернувшись до суду 22.04.2016 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, перебіг якої почався з дня його виконання, тобто з 25.08.2010 року.

За таких обставин справи, колегія суддів оскаржене рішення суду скасовує і ухвалює нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2016 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів внаслідок пропущення строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: