03.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/965/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору доручення дійсним та стягнення боргу за таким договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 05.02.2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору доручення дійсним та стягнення боргу за таким договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_2 у відповідності до умов ст..1000-1003 ЦК України було укладено договір доручення, за яким ОСОБА_2, як повірена, зобовязалась підготовити документи, щодо права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1, в свою чергу ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 передбачену ст.. 1002 ЦК України плату за виконання договірних обовязків в сумі 4000,00 доларів США. Дана угода була вчинена у простій письмовій формі у вигляді розписки.

16 червня 2014 року з ОСОБА_2 було укладено додатковий договір, згідно якого ОСОБА_2 зобовязалась підготувати документи, щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1, в свою чергу ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 передбачену ст.. 1002 ЦК України плату за виконання договірних обовязків в сумі 1800,00 доларів США. Дана угода була вчинена у простій письмовій формі у вигляді розписки.

Разом з тим, ОСОБА_2 умови договору не виконала.

30 січня 2016 року на адресу ОСОБА_2 було направлено письмову відмову від послуг та повернення сплачених коштів, припинивши тим самим дію договору доручення, однак відповідачка повернула лише 1800,00 доларів США, а кошти в сумі 4000,00 доларів США відмовилась повертати.

На підставі вищезазначеного просить визнати дійсним укладений 14 квітня 2014 року з додатком від 16 червня 2014 року між ОСОБА_2, як повіреною, і ОСОБА_1, як довірителем, договору доручення на оформлення документів щодо права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 з оплатою послуг у еквіваленті 5800 доларів США та стягнути суми у розмірі 101 793 грн. 50 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що згідно розписки від 14 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_2 взяла у позивачки ОСОБА_1 гроші у сумі 4 000 доларів США для підготовки документів та зобовязалась віддати виготовлені документи або гроші. /а.с.3/

Згідно іншої розписки від 16.06.2014 року відповідачка ОСОБА_2 взяла у відповідачки 1 800,00 доларів США, для підготовки документів на ? частину квартири. /а.с.4/

Разом з тим, позивачка, обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила, що в дійсності між сторонами був саме договір доручення, за яким позивачка виступила довірителем і доручила відповідачці підготувати документи щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 і доказом наявності саме таких договірних правовідносин є надані суду розписки, написані відповідачкою.

Позивачем не надано суду жодного доказу щодо підтвердження наявності укладання сторонами саме договору доручення.

Але сам по собі такий зобов»язальний характер розписок не може безперечно свідчити про укладення сторонами саме договору доручення у розумінні ст. 1000 ЦК України.

Інших доказів, які б переконливо свідчити про те, що між сторонами виникли саме спірні договірні правовідносини стороною позивача, у порушення ст.60 ЦПК України, взагалі не надано і в матеріалах справи не міститься.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона /повірений/ зобов,язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони /довірителя/ певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов*язки довірителя.

Законодавство не містить спеціальних норм, які б визначали форму договору доручення, договір доручення та видачі довіреності є хоча і пов*язаними між собою, але різними правочинами.

В частині 2 ст. 1000 ЦК йдеться про особливі повноваження повіреного, коли довіритель надає йому виключне право здійснювати доручення від імені та за рахунок довірителя.

Аналізуючи положення ст. 1003 ЦК, можна зробити висновки про те, що, якщо сторони уклали договір доручення, то довіреність має видаватися довірителем на підставі цього договору, з урахуванням його змісту. При цьому розбіжностей щодо змісту доручення між договором та довіреністю бути не може, бо довіреність видається щодо вчинення дій, передбачених договором.

Положення ст. 1007 ЦК України передбачають, що довіритель зоб*вязаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов*язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов,язані з виконанням доручення.

Відповідно до вимог ст. 1007 Цивільного Кодексу України, у разі укладання договору доручення, позивачка забов»язана видати відповідачці, як своїй повіреній довіреність на здійснення тих юридичних дій, на виконання яких вона її уповноважила.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в ході розгляду справи позивачка та її представник не довели суду, що між позивачкою та відповідачкою дійсно був укладений саме договір доручення. Проаналізувавши встановлені судом обставини та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли певні правовідносини, що підтверджується письмовими документами, але вони не випливають з договору доручення і не врегульовані положеннями ст.с.1000, 1003 ЦК України, тому немає правових підстав для задоволення вимог, тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із даним позовом до суду, враховуючи результат його розгляду, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 1000, 1003,1007, керуючись ст. ст. 11, 15-1, 57, 60, 61, 79, 88, 84, 131, 209, 212-214, 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним укладеного 14 квітня 2014 року, з додатком від 16 червня 2014 року, між ОСОБА_2, як повіреною, та ОСОБА_1, як довірителем, договору доручення на оформлення документів щодо права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 з оплатою послуг у еквіваленті 5800 доларів США та стягнення суми у розмірі 101 793 грн. 50 коп. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г. Остапенко