АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/561/16 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теронополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк") звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість як з поручителя позичальника ОСОБА_2 за Кредитним договором № 11/261-к від 12 липня 2007 року в розмірі 31 598, 80 дол. США та 3654 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що рішення є незаконним, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, суд не взяв до уваги, що третя особа ОСОБА_2 проплачувала платіж відповідно до умов Кредитного договору, але у меншій сумі, що враховуючи використання ануїтетного виду платежу, не суперечить змісту кредитного договору. Недоплачені суми ануїтетних платежів мали обраховуватися при визначені кінцевого ануїтетного платежу в серпні 2027 року, коли ОСОБА_2 і повинна була внести недоплачені суми. Крім того, третя особа є споживачем фінансових послуг Банку і стороною споживчого кредитного договору, а отже підлягає державному захисту відповідно до чинного законодавства. Оскільки кредит є споживчим, то у Банку відсутні підстави вимагати його дострокового повернення. Також суд не взяв до уваги, що судовими рішеннями вже стягнуті відповідні грошові кошти з боржника та інших поручителів. Крім того, суд повинен був залучити до розгляду справи в якості відповідача ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 12 липня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 11/261-к з Додатком № 1 (графік погашення заборгованості по кредиту) за умовами якого позичальник отримала строковий кредит у розмірі 50 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 11 липня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язання по Кредитному договору між Банком та відповідачем по справі ОСОБА_1 укладено договір поруки № 11/261-п від 12 липня 2007 року та Додаткову угоду б/н від 25 травня 2009 року до Договору поруки за умовами якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за невиконання позичальником в повному обсязі зобов'язань, що випливають з Кредитного договору (п. 1, 3 договору поруки).

П. 1. 1. Кредитного договору передбачає надання кредиту за плату з процентною ставкою 13, 45 % річних.

Позичальник відповідно до п. 6.1.1 Договору зобов'язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним Договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з Договором.

Відповідно до п. 10.3 та 10.3.1. Договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного Договору, а позичальник зобов'язаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку, якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені Договором.

За період обслуговування позичальника було укладено ряд додаткових угод між позивачем (Банком) та позичальником (третьою особою по справі ОСОБА_2 якими вносилися зміни до Кредитного договору щодо процентної ставки.

Можливість внесення змін до Кредитного договору щодо розміру процентної ставки передбачена також Додатковою угодою до Договору поруки від 25 травня 2009 року, укладеною між позивачем та відповідачем.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, перерахованих у ст. 11 ЦК України, зокрема на підставі договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України вказує, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що в обумовлений договором термін боржник ОСОБА_2 кредитні кошти не повернула, щомісячну сплату відсотків за користування кредитом не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно з розрахунком, станом на 17 квітня 2015 року прострочена заборгованість по договору становила 5 228, 80 дол. США, з яких:

1795,99 дол. США - сума простроченої заборгованості по кредиту;

3 432, 81 дол. США - сума прострочених відсотків.

Позивачем направлялись вимоги боржнику та поручителю про погашення заборгованості. Так, 12 жовтня 2014 року направлена вимога боржнику ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 У даних листах вказувалося, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Вимоги боржником і поручителем отримані 24 жовтня 2014 року.

Оскільки ні боржником, ні поручителем ОСОБА_1 вимоги Банку не були виконані, останній звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, як солідарного боржника на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 10.3 і 10.3.1 Кредитного договору про стягнення всієї суми боргу.

На час подання позову загальна заборгованість боржника по Кредитному договору становила 31 598, 80 дол.США, з яких:

1 795, 99 дол. США - сума простроченої заборгованості по кредиту;

26 210, 43 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту;

3 432, 81 дол. США - сума простроченої процентної ставки;

159, 57 дол. США - сума підвищеної процентної ставки.

Ні відповідачем ОСОБА_1, ні третьою особою - боржником ОСОБА_2 в судовому засіданні сума заборгованості не оспорювалась.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що Банк вже звертався до суду з позовами до боржника та інших поручителів про стягнення цієї суми боргу і вказана сума вже стягнута з них судом. Тому стягнення з нього вказаної суми буде вже потрійним стягненням заборгованості.

Однак, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тому пред'явлення позову лише до відповідача, як поручителя, відповідає вимогам закону.

Посилання відповідача на те, що обов'язок ОСОБА_2 сплатити недоплачені суми ануїтетних платежів виникає при кінцевому розрахунку в серпні 2027 року, оскільки додаються до кінцевого ануїтетного платежу, не ґрунтуються на вимогах закону, та не відповідають умовам кредитного договору. Так, відповідно до п. 4.7 Кредитного договору, платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу (відсотки за користування кредитом, пеня та інші платежі за даним Договором (п. 4.4 Кредитного договору), заборгованість по кредиту(п. 4.5 Кредитного договору)) в повному розмірі поступила на рахунок Банку.

Крім того, не залучення третьої особи ОСОБА_2 в якості відповідача до розгляду даної справи не є обставиною, яка впливає на правильність вирішення спору.

При таких обставинах колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак