Справа № 462/892/16 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6619/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/783/6618/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника позивачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 вересня 2016 року та додаткове рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,06 га, надану для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Черемшина» Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, грошові вклади на ім'я ОСОБА_6 з відповідними відсотками та усіма компенсаційними вкладами, що знаходяться в територіально-відокремлемленому безбалансовому відділені ОБ №10013/0324 м.Львова.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки, ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,06 га, наданої для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Черемшина» Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Після його смерті було відкрито спадкову справу та встановлено коло спадкоємців першої черги, до якого увійшли його дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_5 та вона. Заявою від 02.04.2007 року вона відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь дружини померлого ОСОБА_6, яка 14 червня 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна померлого. На іншу частку спадкового майна свідоцтво не видавалось, оскільки син спадкодавця (відповідач), хоча і був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, однак фактично не проживав на час відкриття спадщини та не вжив жодних дій щодо реалізації своїх спадкових прав. Єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, була дружина померлого, ОСОБА_6

10.02.2014 року ОСОБА_6 уклала договір дарування частки квартири, згідно якого позивачка прийняла від ОСОБА_6 в дар 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, що були успадковані нею після смерті чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_4 її мати ОСОБА_6 померла. 1/3 частка спадкового майна її батька залишилась відкритою для спадкування. Вважає, що тільки ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті її батька, однак за життя не оформила своїх спадкових прав. На день її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки спірної квартири та вище згаданої земельної ділянки в садовому товаристві «Черемшина» Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, грошових внесків (пенсія), що знаходяться в територіально-відокремлемленому безбалансовому відділені ОБ №10013/0324 м.Львова. За життя ОСОБА_6 залишила заповіт, за яким все своє майно заповідала своїм дітям: 3/4 частки їй та 1/4 частку - відповідачу. Вона звернулась в нотаріальну контору з питання прийняття спадщини, однак отримала відмову нотаріуса у зв'язку з тим, що відповідач не відреагував на оформлення своїх прав. Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2002 року, спадщину не прийняв, до нотаріуса у встановлений строк з питання прийняття спадщини не звертався (а.с. 2-5).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 109-110).

Оскаржуваним додатковим рішенням визнано за ОСОБА_4 право власності на 10 514 грн. 73 коп., що зберігаються на рахунках на ім'я ОСОБА_6 у територіально-відокремлемленому безбалансовому відділені ОБ №10013/0324 м.Львова Філії Львівського обласного управління ПАТ „Державний ощадний банк України".

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,06 га, наданої для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Черемшина» Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. (а.с. 111).

Вище згадані рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржувані заочне рішення та додаткове рішенняскасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття був зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1.

Зазначає, що суд не взяв до уваги пояснення допитаних у судовому засіданні свідків, довідки та складені акти ОСББ «Електрон-1» про фактичне не проживання та відсутність відповідача у спірній квартирі, як на час відкриття спадщини після смерті батька, так і на час відкриття спадщини після смерті матері.

Вважає помилковим висновком суду про те, що її вимога успадкувати 1/3 частку спірної квартири після смерті матері не ґрунтується на законі, оскільки зазначена частка була успадкована відповідачем після смерті батька та не належала на праві власності її матері (а.с. 113-119).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1) і часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2), а частиною 3 статті 1268 ЦК України - що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 (а.с. 6) - батько позивачки, внаслідок чого відкрилася спадщина.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 з 1966 року по день своєї смерті проживав у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 50-зворот), у якій також були зареєстрованими та проживали його дружина, ОСОБА_6, та син, ОСОБА_5: наведене стверджується заявою ОСОБА_6 до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 48-зворот).

Як безспірно стверджується матеріалами справи, на час відкриття спадщини, як ОСОБА_6 (мама позивачки), так і сама позивачка визнавали за відповідачем ОСОБА_5 право на 1/3 частки у спадщині після смерті ОСОБА_7, що стверджується вище згаданою заявою ОСОБА_6 до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 48-зворот), отриманням нею свідоцтв про право на спадщину за законом саме на 2/3 квартири та саме на 2/3 земельної ділянки - з урахуванням саме 1/3 частки від якої відмовилася позивачка ОСОБА_4 на користь мами (а.с. 13, 14, 25), і до дня своєї смерті (20.04.2015 року - протягом майже 9-ти років) ОСОБА_6 права відповідача на згадану 1/3 частку у спадщині не оспорювала: будь-які докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, відповідач до нотаріальної контори заяви про відмову від своєї частки у спадщині після смерті батька не подав.

З урахуванням вище наведеного, 1/3 частина квартири не входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, а відтак у суду були відсутніми правові підстави для визнання права власності за позивачкою на цю частку у квартирі в порядку її спадкування після смерті матері ОСОБА_6

Як стверджується матеріалами справи, 17.03.2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своїм дітям: позивачці - 3/4 частки цього майна, а також відповідачу - 1/4 частки цього майна (а.с. 12).

Наявність вище згаданого заповіту від 17.03.2008 року дає підстави для критичної оцінки твердженню позивачки про те, що відповідач з 2002 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживав і що його місце перебування з 2002 року є невідомим.

Крім цього, будь-які докази про розшук ОСОБА_6 свого сина (відповідача ОСОБА_5), місце перебування якого з 2002 року є ніби-то невідомим, у матеріалах справи відсутні.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 вересня 2016 року та додаткове рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2016 рокубез змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: