АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8725/14-ц 22-ц/774/1890/К/16
Справа № 216/8725/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1890/К/16 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія 59 ( ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 міського центру зайнятості (на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості - ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 міський центр зайнятості (на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) звернувся з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14 жовтня 2009 року по 06 жовтня 2010 року ОСОБА_3 перебував на обліку в Центрально-Міському районному центрі зайнятості, правонаступником якого, згідно наказу Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 152 від 23.06.2011 року «Про реорганізацію ОСОБА_2 міського центру зайнятості», є ОСОБА_2 міський центр зайнятості, назву якого наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості №106 від 18.05.2016 року «Про реорганізацію ОСОБА_2 міського та районного центрів зайнятості» змінено на ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості, та незаконно отримав допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійного навчання. У звязку з цим просив стягнути з відповідача кошти у сумі 11954,20 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2015 року ОСОБА_2 міському центру зайнятості відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 міський центр зайнятості (на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку позивача, при ухваленні рішення судом не враховано вимог Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та не враховано, що на момент реєстрації у Центрі зайнятості ОСОБА_3 мав трудові відносини з ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд», про що відповідач не заперечував у суді першої інстанції. У звязку з чим вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо правомірності отримання ОСОБА_3 допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у період професійного навчання. Крім того, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_3 не надано жодного доказу про отримання ним травми в період роботи в ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд».

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 міського центру зайнятості, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не довів порушення його прав під час проведення реєстрації відповідача в Центрі зайнятості, надання статусу безробітного, призначення, нарахування та виплати допомоги по безробіттю.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до п.2 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 219 від 14.02.2007 року, встановлено, що незайняті громадяни, які звертаються до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, підлягають реєстрації у цій службі.

Згідно з ч.2.ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», особи, зареєстровані в установленому порядку безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи, відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, якщо під час одержання допомоги по безробіттю, безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Центрально-Міського районного центру зайнятості як особа, яка здійснює пошук роботи.

Наказом Центрально-Міського районного центру зайнятості № НТ0910221 від 21.10.2009 року ОСОБА_3 наданий статус безробітного відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» та призначена допомога по безробіттю відповідно до ст. 2, ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

30 березня 2010 року з відповідачем укладений договір № 88 на перепідготовку за професією (спеціальністю) «машиніст землерійно-будівельних машин» з призначенням матеріальної допомоги на період навчання відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За період перебування на обліку ОСОБА_3 отримав матеріальне забезпечення (допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійного навчання) у сумі 10878,36 грн. та навчання, вартість якого складає 1075,84 грн.

Під час перевірки даних Центрально-Міського районного центру зайнятості з даними ДПА, проведеної у порядку відповідності до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованої виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, державної податкової адміністрації України від 13.02.2000 року № 60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.03.2009 року за № 232/16248 та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», встановлено, що ОСОБА_3 на момент реєстрації в Центрально-Міському РЦЗ мав трудові відносини з ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд», про що 06 жовтня 2010 року складено акт № 362 розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно висновку якого ОСОБА_3 приховав факт перебування в трудових відносинах за сумісництвом з даним підприємством і неправомірно, обманним шляхом, отримав допомогу по безробіттю у сумі 11954,20 грн. (а.с. 22).

Встановлені під час цієї перевірки обставини повністю підтверджено у судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося самим ОСОБА_3 у судовому засіданні в суді першої інстанції, останній з 02 жовтня 2009 року був прийнятий на роботу за сумісництвом монтажником 2 розряду з неповним робочим днем на дільницю №1 ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд» (а.с. 24, 77).

Доводи ОСОБА_3 про те, що він лише кілька днів фактично виконував роботу, а потім отримав травму та припинив роботу не підтверджені жодними належними доказами у розумінні ст. ст. 59, 60 ЦПК України, натомість фактично підтверджують факт перебування останнього у трудових відносинах з ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд».

Згідно ж матеріалів справи, ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади 31 жовтня 2009 року (а.с. 25), тобто на момент звернення до Центрально-Міського районного центру зайнятості ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд» і не мав права для отримання статусу безробітного.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 не був належним чином прийнятий на роботу до ТОВ «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд», оскільки не писав власноручної заяви ні про укладення трудового договору, ні про його розірвання, не мають правового значення для вирішення даного спору, адже, як встановлено вище, ОСОБА_3 особисто пояснив у суді першої інстанції, що він приступив до виконання трудових обовязків на підприємстві, а згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України (в редакції на час укладення трудового договору жовтень 2009 року) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем порушено умови реєстрації в центрі зайнятості, надання статусу безробітного, призначення, нарахування та виплати допомоги по безробіттю внаслідок чого за період перебування на обліку в Центрально-Міському районному центрі зайнятості ОСОБА_3 незаконно отримав матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в сумі 11 954,20 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю та соціальних виплат в розмірі 11954,20 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час подання позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_2 міський центр зайнятості (на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 243,50 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн., а всього 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 міського центру зайнятості(на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 міського центру зайнятості (на теперішній час ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості) до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості грошові кошти у сумі 11 954 (одинадцять тисяч девятсот пятдесят чотири) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі у розмірі 365 гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: