Справа № 352/436/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1634/2016
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретар Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» про повернення банківського вкладу та відшкодування збитків за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» на рішення Тисменицького районного суду від 03 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 05.08.2014 між ним та ПАТ КБ «Стандарт» укладено договір банківського вкладу № 64126, відповідно до якого банк прийняв на депозитний рахунок його грошові кошти в сумі 36 000 грн з нарахуванням відсотків 26 % річних, датою повернення 05.02.2015. Звернувшись до банку за отриманням своїх коштів по закінченню терміну вкладу, отримав 700 грн відсотків, а суму вкладу він отримав лише 06.05.2015. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 2 282,31 грн 26 % за договором банківського вкладу з 05.02.2015 до 05.05.2015, 263,35 грн 3 % річних, 11 882,32 грн інфляційних збитків з 05.02.2015 до 05.05.2015, 96 120 грн пені та 10 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Тисменицького районного суду від 03 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Стандарт» на користь ОСОБА_2 2 282,31 грн процентів за договором банківського вкладу, 263,35 грн 3 % річних, 11 880 грн інфляційних втрат, а всього 14 425,66 грн. Вирішено питання стягнення судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Стандарт» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано правову позицію Верховного Суду України в постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2001цс15 про унеможливлення стягнення коштів у будь який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з банку, в якому введено тимчасову адміністрацію. На підставі постанови Правління НБУ України від 19.02.2015 № 116 «Про віднесення ПАТ КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.02.2015 № 38 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Стандарт», яким 20.02.2015 запроваджено у банку тимчасову адміністрацію по 18.06.2015 та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів, а також зобовязання перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення банку; не здійснюється нарахування відсотків за зобовязаннями перед кредиторами. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань. Вимоги за зобовязаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури. Вимоги позивача акцептовані на суму 0,12 грн та віднесені до четвертої черги погашення. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2014 між ПАТ КБ «Стандарт» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу № 64126, відповідно до якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти позивача у сумі 36 000 грн, датою повернення 05.02.2015, з нарахуванням відсотків на суму вкладу в розмірі 26 % річних.

Задовольняючи позов частково, суд виходив із того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Незважаючи на те, що відповідач 05.02.2015 перерахував грошовий вклад позивача з нарахованими відсотками із вкладного рахунку на поточний рахунок позивача, що підтверджується випискою по поточному рахунку, позивач 05.02.2015 зміг отримати лише 700 грн відсотків. Відповідач надав позивачу реальну можливість отримати вклад лише 06.05.2015, що підтверджується відповідним банківським документом. Тому суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ КБ «Стандарт» на користь ОСОБА_2 процентів за договором банківського вкладу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Однак такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, ураховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Згідно із ч. 1 с. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2014 року між ПАТ КБ «Стандарт» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу № 64126, відповідно до якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти позивача в сумі 36 000 грн, датою повернення вкладу визначено 05.02.2015, на суму вкладу банк нараховує відсотки у розмірі 26 % річних. По закінченню терміну вкладу позивачу виплачено 700 грн відсотків. Грошовий вклад позивач отримав 06.05.2015 через ПАТ «Укрексімбанк».

19 лютого 2015 року, до ухвалення оскаржуваного судового рішення, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ України від 19.02.2015 № 116 «Про віднесення ПАТ КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» рішенням № 38 розпочала з 20.02.2015 процедуру виведення цього банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

18 червня 2015 року Правління НБУ України прийняло постанову № 385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт».

Згідно п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 20 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ КБ «Стандарт» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (03 червня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

За таких обставин, ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 03 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Стандарт» про повернення банківського вкладу та відшкодування збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

ОСОБА_3