У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6а, про визнання прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки та свідоцтва про право власності недійними, скасування права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_7, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства«Укрсиббанк» боргу в розмірі 378 477 грн 23 коп. на прилюдних торгах, проведених у лютому 2014 року філією 21 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), була реалізована квартира АДРЕСА_1, покупцем якої стала ОСОБА_4

За результатами прилюдних торгів державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки та виданоОСОБА_4 нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, яка належала їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності і відповідно доухвали Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року по справі за її позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя знаходилась під забороною відчуження.

Крім того, всупереч п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення) її та боржника ОСОБА_5 не було повідомлено про проведення прилюдних торгів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсними прилюдні торги від 21 лютого 2014 року, акт державного виконавця від 28 лютого 2014 року та свідоцтво нотаріуса від 7 березня 2014 року, скасувати право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 21 лютого 2014 року філією 21 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», з реалізації однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ціною 156 тис. грн, покупцем якої стала ОСОБА_4

Визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_1, від 28 лютого 2014 року.

Визнанонедійсним свідоцтво від 7 березня 2014року про належність ОСОБА_4 на праві власності квартири АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_7, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що реалізація спірної квартири на прилюдних торгах була проведена з порушенням чинного законодавства, оскільки на час проведення прилюдних торгів існувала заборона відчуження квартири. Крім того, квартира була реалізована без повідомлення про це ОСОБА_3, чим було порушено її права та законні інтереси.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Московського ВДВС Харківського МУЮ) знаходилося зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» боргу в розмірі 378 477 грн 23 коп.

11 грудня 2013 року між Московським ВДВС Харківського МУЮ та ПП «Нива-В.Ш.» укладено договір про надання послуг щодоорганізації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

21 лютого 2014 року Московським ВДВС Харківського МУЮ в рамках зведеного виконавчого провадження на прилюдних торгах, проведених спеціалізованою організацією філією 21 ПП «Нива-В.Ш.», реалізована квартира АДРЕСА_1, покупцем якої стала ОСОБА_4

За результатами прилюдних торгів державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 28 лютого 2014 року, а 7 березня 2014 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя в порядку забезпечення позову накладено заборону відчуження, зокрема, квартири АДРЕСА_1.

Проте апеляційний суд, застосувавши положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», не звернув уваги на те, що спірна квартира не знаходилась під арештом, а на неї було накладено заборону відчуження та не врахував, що дана норма не перешкоджає реалізації майна боржника на виконання рішення суду, оскільки законом не встановлено заборони реалізації майна на виконання рішення суду у випадку застосування заходів забезпечення позову в іншій справі.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;зупинення судом реалізації арештованого майна.

Отже, якщо ОСОБА_3 мала намір зупинити виконання рішення суду, на виконання якого було реалізовано спірну квартиру, то могла звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку його виконання, або із заявою про зупинення виконавчого провадження.

Таким чином, підставою для непроведення прилюдних торгів могло бути рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна (п.7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені чч. 1 - 3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених ч. 1 ст. 215 вказаного Кодексу.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

За змістом п. 3.11 Тимчасового положення (у редакції, чинній на час проведення оспорюваних прилюдних торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень п. 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.

Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Проте суди не врахували, що позивача було допитано в іншому судовому процесі про визнання цих самих прилюдних торгів недійсними, де вона повідомила, що про проведення прилюдних торгів їй та боржнику було відомо. Разом з тим торгівельна організація офіційно оприлюднювала у засобах масової інформації дату та умови участі в торгах.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не з'ясували чи вплинули вищевказані обставини на результат торгів, чи не завершено розгляд справи про поділ майна подружжя, в якій у порядку забезпечення позову накладено заборону відчуження спірної квартири та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик