Ухвала

Іменем України

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що її сусід, ОСОБА_3, постійно порушує правила, норми та вимоги добросусідства, у результаті чого спричинив пошкодження стіни її сараю, що розташований на її земельній ділянці. Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача 5 249 грн. матеріальної шкоди, 10 тис. моральної шкоди та 2 тис. грн. витрат на послуги експерта.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року рішення районного суду змінено в частині правового обґрунтування та підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Змінюючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою характеру та підстав виникнення пошкоджень її сараю, а також недоведеність розміру шкоди, завданої внаслідок руйнування цього сараю, хоча це є її процесуальним обов'язком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України. При цьому позивачка не заявила клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення вказаних обставин, про можливість проведення якої роз'яснено судом апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: Ю.Г. Іваненко

І.М.Фаловська