Справа № 285/1607/16-ц
провадження у справі № 2/0285/1027/16
29 серпня 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Савицької Л. Й.
секретар Янкова Л. П.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу
про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,
08.06.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому уточнивши позовні вимоги просила стягнути з останнього на її користь 19 717 грн. 50 коп. витрат на їх сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з його навчанням, та стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на час його навчання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року їх спільний з відповідачем син навчається на денній формі в Національному Університеті імені ОСОБА_4 (далі Університет), який розташований в м. Київ. Оплата за навчання за 2013-2015 роки склала 39 435 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача. Одній тяжко утримувати сина та сплачувати за його навчання. Відповідач здоровий та працездатний, офіційно не працює, та має мінливі заробітки, в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, яка продовжує навчатись.
Сторони в судове засідання не прибули.
Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього (на день розгляду справи) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.9/, який з 01.09.2013 року навчається в Університеті на медичному факультеті, зі сплатою 7 887 грн. за семестр згідно договору № 2013/л-1-1059 від 19.08.2013 року, та повністю знаходиться на утриманні позивача. Закінчує навчання в червні 2019 року (а. с. 10).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Відповідач здоровийта працездатний, постійного місця роботи не має, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він, також як і позивач, повинен брати участь в додаткових витратах на сина у звязку з його навчанням.
Спільний син сторін, навчається в Університеті на платній основі, який розміщений в іншому населеному пункті у звязку з чим позивач понесла затрати, зокрема, на оплату навчання в сумі 39 435 грн. (період навчання 2013- 2015 роки).
Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина та платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дочки, сина; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільний син сторін: ОСОБА_3, який на момент подачі позовної заяви до суду досяг повноліття, навчається в Університеті, та додатково потребує матеріальної підтримки з боку батьків.
За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує.
Аналізуючи вищевикладене та враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, проте має мінливі заробітки, не надає добровільно позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів.
Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 191, 199-201 Сімейного кодексу України суд,
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08 червня 2016 року до досягнення сином двадцяти трьох років 22 лютого 2019 року без урахування часу канікул.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Л. Й. Савицька