Ухвала

іменем україни

03 жовтня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КП Криворіжтепломережа») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року КП Криворіжтепломережа» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є споживачем послуг із опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач. Проте ОСОБА_4 своєчасно не сплачує за надані послуги, у результаті чого утворилася заборгованість. Позивачем було надано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, який скасовано судом за заявою відповідача. Оскільки ОСОБА_4 заборгованість так і не була сплачена, КП Криворіжтепломережа» просило стягнути з відповідача на свою користь 14 486 грн 60 коп. та судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП Криворіжтепломережа» суму боргу зі сплати за постачання теплової енергії за період із 01 листопада 2010 року до 01 листопада 2013 року в розмірі 4 574 грн 46 коп. та 243 грн 60 коп. судового збору, а всього - 4 818 грн 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Частково задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що при зверненні до суду із позовом про видачу судового наказу позивачем був перерваний строк позовної давності, тому на підставі ст. 257 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з 01 листопада 2010 року в межах строку позовної давності.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини фактичного користування житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачем, що не заперечується відповідачем.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про неправильне обчислення строку позовної давності є помилковими та спростовуються установленими судами фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами.

Разом із тим доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік