АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5257/16 Справа № 173/2352/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Посунся Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на початку жовтня 2015 року в мережі інтернет він побачив інформацію про те, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» продає автомобіль Renault Duster за 240000,00 грн. у м. Дніпропетровськ. 9 жовтня 2015 року позивач разом із своїм знайомим приїхав за вказаною в оголошені адресою, де представник відповідача на ім'я ОСОБА_3 пояснила, що для того щоб укласти договір купівлі-продажу йому необхідно внести авансовий платіж в сумі 34154,00 грн., після чого 12 жовтня 2015 року позивач зможе отримати автомобіль. ОСОБА_2 сплатив кошти в розмірі 34154,00 грн. та вже після цього представник ТОВ «Лізингова компанія Ваш Авто» надала договір для підписання, проте ознайомитися з ним не надала можливості, посилаючись на те, що в неї не має часу та повідомила, що автомобіль він зможе забрати 10 жовтня 2015 року. В зазначений день представник ТОВ «Лізингова компанія Ваш Авто» по телефону повідомила, що автомобіль позивач зможе забрати 13 жовтня 2015 року, після чого представник відповідача перестала відповідати на дзвінки. 20 жовтня 2015 року позивач поїхав до офісу відповідача, щоб з'ясувати, коли можливо отримати автомобіль, проте представник ТОВ «Лізингова компанія Ваш Авто» повідомила що автомобіля за ціною 240000,00 грн. не має і тому йому необхідно звернутися до головного офісу в м. Київ із заявою про повернення коштів. Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, яку відповідач отримав 22 жовтня 2015 року. Однак кошти йому так і не повернули. Позивач вважає, що договір лізингу, який було укладено між ним та відповідачем порушує його права як споживача. Окрім того в договорі не було узгоджено вартість предмету лізингу, не було погоджено графік сплати лізингових платежів, оскільки додаток № 3 до договору не було надано. Відповідно до умов договору вартість предмету лізингу може змінюватись залежно від курсу долара США. Такі умов договору є несправедливими, оскільки позивач на момент підписання договору не знав остаточну вартість предмету лізингу. Окрім того договором не було визначено сам предмет лізингу, зокрема не визначено технічні характеристики автомобіля, рік його випуску. Також відповідно до умов договору (п.12.1.-12.13) лізингоодержувач не має права відмовитись від запропонованого, а у разі відмови договір може бути розірваний. Адміністративний платіж в такому випадку не повертається, окрім того на лізингоодержувача накладаються додаткові фінансові санкції. Окрім того, відповідно до умов договору відповідач не несе відповідальності за невиконання умов договору та ще отримує вигоду у розмірі авансового платежу. Також несправедливими є умови договору, передбачені п. 12.1, оскільки у випадку розірвання договору за ініціативою лізингодержувача, який не отримав транспортний засіб, з нього утримується штраф в розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми адміністративного платежу. Відповідач не має ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить п. 4 ч. 1ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також договір фінансового лізингу мав бути нотаріально посвідченим, а тому він також і з цих підстав є недійсним. Тому, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №001213 від 9 жовтня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та застосувати наслідки недійсності правочину фінансового лізингу №001213 від 9 жовтня 2015 року, шляхом стягнення з відповідача на його користь коштів у розмірі 34154,00 грн.

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року позов задоволено, визнано недійсним договір фінансового лізингу №001213 від 9 жовтня 2015 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2; стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 34154,00 грн.; стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 974,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 9 жовтня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №001213, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Renault Duster та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно з графіком. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_2 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат (адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу) (а.с.7-14).

Пунктом 1.7 договору встановлено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувача протягом строку, який становить період не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, різниці до вже сплаченого авансового платежу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 8.2. вказаного договору вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 14914,32 доларів США з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить 341538,00 грн.

Відповідно до п. 10.1 лізинговий платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержуванчем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу №001213 від 09.10.2015 року встановлено графік сплати авансового платежу, адміністративного платежу, комісії за передачу та погашення вартості предмета лізингу (а.с.13).

Додатком №2 до зазначеного договору визначено предмет лізингу (марка, модель, комплектація, об'єм двигуна автомобіля.) (а.с.14).

На виконання умов договору фінансового лізингу позивач 09 жовтня 2015 року сплатив відповідачу кошти в розмірі 34154 грн., відповідно до квитанції №8 (а.с.15).

Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, відповідно до вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено поняття фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України суд дійшов обґрунтованого висновку, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій, а, як встановлено місцевим судом, станом на дату укладання між сторонами договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у відповідача статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу унеможливлювало виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. (ч. 1 ст. 227 ЦК України).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно пункту 20 зазначеної вище постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В даному випадку мало місце умисне замовчування представником ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим відповідач ввів позивача в оману щодо прав ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на укладання договору фінансового лізингу.

Доказів наявності у відповідача відповідної ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ні в суді першої, ні в апеляційній інстанції надано не було, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства.

Крім того, згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Судом встановлено, що у вказаному договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та Законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості.

Пунктом 1.4 оспорюваного договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вибір продавця лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п.1.4. договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як встановлено судом, договір фінансового лізингу № 001246, укладений між відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем нотаріально посвідчено не було.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та, оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, вірно застосував наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем суми у розмірі 34154,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції вірно керувався правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.

Крім цього, висновки суду підтверджуються правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-3020цс15.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді