АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Савлук Т.В.
справа № 755/8841/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року про відмову в задоволення подання про тимчасове обмеження виїзду за межі України у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Малкової Марії Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Малкова М.В. звернулася до суду з поданням, в якому просила прийняти рішення про встановлення тимчасового обмеження для боржника-фізичної особи ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України на період - до виконання зобов'язань перед стягувачем ОСОБА_1 згідно рішення Соломянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року.

В мотивування вимог посилалася на те, що з часу відкриття виконавчого провадження, боржником ОСОБА_3 не виконані зобов'язання, що покладені на нього рішенням суду, а тому вказані обставини є підставою для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2016 року у задоволенні подання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції стягував ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обмежити у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3 за виконавчим провадженням №49861572 від 22.01.2016 року.

Вказує на те, що боржник не з'являється до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві на вимоги державного виконавця, не виконує судове рішення, за вказаним місцем проживання боржник не з'являється, не повідомляє про своє місце проживання та навмисно ухиляється від виконання рішення суду.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не витребував матеріали виконавчого провадження та не дослідив докази, які вказують на злісне ухилення від виконання судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду стягувач ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києвіта боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Малкової М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві не надано доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Умовами ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік обставин, за яких громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема у випадках, якщо невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року визнано винним ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 125771,09 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а всього на суму 225771,09 грн.

На виконання вироку суду 29.12.2015 року Солом'янський районним судом м. Києва видано виконавчий лист №1-кп/760/198/15.

22.01.2016 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику запропоновано самостійно виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови.

25.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 225774,09 грн.

18.03.2016 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про примусовий привід боржника ОСОБА_3 до приміщення відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві.

З постанови від 18.03.2016 року про примусовий привід боржника вбачається, що постановлено застосувати до боржника ОСОБА_3, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 примусовий привід в приміщення відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві на 30.03.2016 року на 15.00 год.

Як вбачається з рапорту від 07.04.2016 року, лейтенантом поліції Мельником О.В. ІП Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві було відвідано адресу: АДРЕСА_1 для здійснення примусового приводу ОСОБА_3 до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає.

Крім того, з пояснень громадянки ОСОБА_6, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, наданих 07.04.2016 року інспектору Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, вбачається, що громадянин ОСОБА_3 за вищевказаною адресою не проживає.

Разом з ти, як вбачається з матеріалів виконавчого листа виданого Солом'янським районним судом м. Києва 29.12.2015 року боржник ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Докази про те, що державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві направлялася копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2016 року за адресами місця реєстрації та місця проживання боржника ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

Постанова про примусовий привід боржника ОСОБА_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до приміщення відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві не виносилась.

Також в матеріалах подання міститься повідомлення про перетин боржником державного кордону України у період з липня 2012 року по липень 2015 року включно, проте постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 22.01.2016 року.

При цьому матеріали подання не містять жодних фактів та посилань на докази, які підтверджують те, що боржником свідомо були вчинені дії щодо ухилення від виконання рішення суду, здійснення боржником будь-яких перешкод державному виконавцю при примусовому виконанні судового рішення, та те, що державним виконавцем вчинялись усі можливі дії для виконання та виявлення майна боржника шляхом подання запитів до уповноважених органів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, тобто, що боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Посилання апелянта на те, що боржником не виконано зобов'язання, покладене на нього вироком суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки невиконання судового рішення не свідчить про ухилення боржника від його виконання.

Враховуючи наведене вище, колегія дійшла висновку про законність постановленої ухвали та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Отже, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді