АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/315/16 Справа № 202/9909/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, стягнення грошових коштів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, стягнення грошових коштів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна.

У обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько, після смерті якого успадкувала все майно його дружина - ОСОБА_7, мати сторін, оскільки, вони відмовились від прийняття спадщини на користь своєї матері. Правовстановлюючі документи на житловий будинок ОСОБА_8 не встиг оформити, хоча відповідно до чинного законодавства він був належним власником домоволодіння.

Посилаючись на ст. ст. 548, 549, 561 ЦК УРСР в редакції від 1963 року, ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» представник позивача зазначав, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», тому все спадкове майно, що належало ОСОБА_8 стало належати його дружині, ОСОБА_7, яка відповідно до чинного на той час законодавства вже була його належним власником, незалежно від того чи отримувала вона та реєструвала правовстановлюючі документи на належне їй спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, оскільки заповіту за життя складено не було, після її смерті відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями за законом є її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_7, кожному з її дітей належало по ? частині спадкового майна. ОСОБА_2, на день смерті своєї матері був зареєстрований та проживав разом із нею та подав заяву про прийняття ним спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. ОСОБА_3, також прийняла спадщину протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Позивач зазначав, що відповідно до п. 49 чинного на той час Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за № 868 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 13 серпня 2014 року, має право на реєстрацію за собою права власності на нерухоме майно, що було збудоване спадкодавцем. ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області в позові їй було відмовлено. Однак, ОСОБА_3 вирішила іншим шляхом позбавити спадщини позивача, та таким чином збільшити свою частку у спадщині. У зв»язку з чим, вона подала до суду заяву про встановлення факту прийняття спадщини, яку вона вже прийняла та визнання за нею права власності на все спадкове майно, достеменно знаючи про наявність іншого спадкодавця - свого рідного брата. ОСОБА_3 свідомо повідомила суду неправдиві факти, чим ввела суд в оману, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яким було визнано право власності на квартиру № 38-39, розташовану в будинку АДРЕСА_12, на житловий будинок АДРЕСА_13, на земельну ділянку № 1, площею 0,173 га по АДРЕСА_14, право власності в порядку спадкування за законом в цілому на грошові кошти, що знаходились в Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 34 118,08 доларів США, на грошові кошти, що знаходились в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 11 499,83 грн. з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, на грошові кошти, що знаходились в Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 38 203, 85 доларів США з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, на грошові кошти, що знаходились в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТК КБ «Приватбанк» в сумі 31 185,02 грн. та на грошові кошти, що знаходились на картковому рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 5 868, 50 грн. Також зазначеним рішенням було визнано недійсними та скасовані заповідальні розпорядження на ім'я ОСОБА_2. У подальшому, 19.01.2012 року вказане рішення було скасовано за заявою самої ОСОБА_3, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Однак, вказана заява була подана вже після незаконного здійснення продажу майна та незаконного заволодіння грошима позивача у банківських установах, які він спадкував після смерті своєї матері за заповідальними розпорядженнями. У березні 2012 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У подальшому, ОСОБА_4 продав вказану квартиру ОСОБА_6 Крім цього, позивач зазначав, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2012 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_15 та земельну ділянку за цією ж адресою. Після цього, відповідач ОСОБА_3 здійснила відчуження зазначених об'єктів на користь ОСОБА_5 Наголошував, що у випадку усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом від усіх вищезазначених грошових коштів, позивач має право на повернення йому грошових коштів на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК, як таких, що отримані ОСОБА_3 на правових підставах, які пізніше відпали. Позивач вважав, що своїми діями ОСОБА_3 сприяла збільшенню своєї частки у спадщині та позбавлення спадщини свого рідного брата. Тому вважає, що є підстави для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування. А все спадкове майно, отримане ОСОБА_3, й навіть те, що отримане нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові вклади, підлягає поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України позивачу, адже правова підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тому, і договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_15 є недійсними. Підставою для визнання недійсними правочинів зазначає ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Просив суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті матері, ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після його матері, ОСОБА_7, на наступне майно: ? квартири АДРЕСА_3, загальною площею 94,7 кв. м.; на житловий будинок АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області, загальною площею 173, 3 кв. м.; земельну ділянку АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 0, 173 га; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, видане 09.11.2009 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на грошові кошти в сумі 38 203, 85 доларів США з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі в сумі 38 203, 85 доларів США з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 17 квітня 2012 року та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 8018047; витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 ? частини квартири АДРЕСА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області, укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 0, 173 га, укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Грамс О.В.; витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області; витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 0, 173 га; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 34 118, 08 доларів США з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились в Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку за договором від 01 квітня 2004 року; грошові кошти в сумі 38 203, 85 доларів США з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що раніше знаходились у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку; грошові кошти в сумі 31 185, 02 грн. з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились за договором від 01.11.2007 року на депозитному рахунку в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові кошти в сумі 11 499, 83 грн. з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились за договором від 18.07.2008 року на депозитному рахунку в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові кошти в сумі 5 868, 50 грн. з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходились на картковому рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» за договором від 27.10.2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_13, укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 1970.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_13, площею 0, 173 г, укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1975.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 34 118, 08 доларів США, що знаходились в Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 за договором № SAMDN2827 від 01.04.2008 року

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11 499, 83 грн., що знаходились у Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_2 за договором № SAMDN0709 від 18.07.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 592, 51 грн., що знаходились на депозитному рахунку № НОМЕР_3 в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» за договором від 01.11.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 934, 25 грн., що знаходились на картковому рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Приватбанк» за договором від 27.10.2006 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року вирішено питання стосовно судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11, виданим Московським відділом записів актів громадянського стану м. Київ 19 травня 1972 року та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10, виданим повторно Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 03 квітня 2009 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 02 березня 2009 року звернулась до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Також, із заявою про прийняття спадщини 17 квітня 2009 року до Шостої державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2.

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, зробленим у ПАТ КБ «Приватбанк» 01.04.2008 року по рахунку № НОМЕР_6, своєї матері ОСОБА_7, 09 листопада 2009 року звернулась ОСОБА_3.

Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 09 листопада 2009 року посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у заповідальному розпорядженні всієї частки грошового вкладу ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка - ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: права на грошові кошти з відсотками, компенсаціями та індексаціями у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору № SAMDN2858 від 01.04.2008 року, рахунок № НОМЕР_6 (залишок на рахунку станом на 18.09.2009 року становить 38 203,85 дол. США), що належали померлій.

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на грошовий вклад за заповідальним розпорядженням, зробленим в ПАТ КБ «Приватбанк» 01.04.2008 року по рахунках № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_7, 05 січня 2012 року звернувся ОСОБА_2.

Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05 січня 2012 року посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповідальному розпорядженні всієї частки грошового вкладу ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є її син - ОСОБА_2. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: вкладів з відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться в Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору № SAMDN2827 від 01.04.2008 року, рахунок № НОМЕР_1, в Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору № SAMDN0709 від 18.07.2008 року, рахунок № НОМЕР_2.

Згідно матеріалів справи, а саме належним чином завірених спадкових справ, дійсно, після смерті батька ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8, діти відмовились від належної їм частки спадщини, яка залишилась після смерті батька на користь дружини померлого - ОСОБА_7, їх матері, що підтверджується поданими ними заявами до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17.01.2003 року. І як убачається з матеріалів спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_8, його дружині - ОСОБА_7 були видані 17 квітня 2003 року Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з акцій простих іменних Акціонерного товариства закритого типу «Дніпропетровська кондитерська фабрика» у кількості 13 419 шт., загальною номінальною вартістю 254 961 грн., акцій Привілейованих Акціонерного товариства закритого типу «Дніпропетровська кондитерська фабрика» в кількості 141 шт., загальною номінальною вартістю 2 679,00 грн. та свідоцтво про право на спадщину за законом 06 грудня 2006 року на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки ВАЗ 210061, 1991 року випуску. Будь-яких інших документів на майно, які видавались чи посвідчувались нотаріусом, матеріали спадкової справи, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8, не містять.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів 03 грудня 1997 року квартира АДРЕСА_5 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори 09 листопада 1999 року, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6.

Таким чином ОСОБА_7 стала власницею ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 26 жовтня 2010 року, у позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від спадкування ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року по справі № 0417/2-1637/2011 визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а сааме: на квартиру № 38-39, загальною площею 93,5 кв. м., по АДРЕСА_16 в порядку спадкування за законом; право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області; визнано право власності на грошові кошти в сумі 34 118,08 доларів США, що знаходились у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно депозитного договору № SAMDN2827 від 01.04.2008 року рахунок № НОМЕР_1; визнано право власності на грошові кошти в сумі 11 499, 83 грн. з відсотками, компенсаціями та індексаціями за договором № SAMDN0709 від 18.07.2008 року рахунок № НОМЕР_7; на грошові кошти в сумі 31 185,02 грн. з відсотками, компенсаціями та індексаціями за договором від 11.01.2007 року, депозитний рахунок № НОМЕР_8; на грошові кошти в сумі 5 868, 50 грн. на картковому рахунку № НОМЕР_4 з відсотками, компенсаціями та індексаціями в порядку спадкування за законом. Визнано недійсними та скасовані заповідальні розпорядження, зроблені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_2 у Крутогорному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», депозитний рахунок № НОМЕР_1 на грошові кошти в сумі 34 118, 08 доларів США.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2012 року скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 0417/2-1637/2011 за нововиявленими обставинами.

Згідно матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 26 березня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Білаковським К.О та зареєстрований в реєстрі за № 336.

У подальшому, ОСОБА_4 22 серпня 2013 року продав квартиру АДРЕСА_7 ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 2710.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1975, ОСОБА_3 передала земельну ділянку 0, 1730 га у власність ОСОБА_5.

Згідно договору купівлі-продажу від 19 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1970, ОСОБА_3 передала житловий будинок АДРЕСА_15 у власність ОСОБА_5.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року по справі № 0417/16227/2012 визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири № 38-39, загальною площею 93,5 кв.м., по АДРЕСА_17 в порядку спадкування за законом, визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_15, у Новомосковського району Дніпропетровської області та земельну ділянку, площею 0, 173 га по АДРЕСА_15 Новомосковського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року заява представника ОСОБА_3 про відмову від позову задоволена, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року по справі № 0417/16227/2012 скасовано, а провадження у справі закрито.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2009 року відмовлено гр. ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3, а також на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які знаходяться у Дніпропетровській області, Новомосковський район, АДРЕСА_15 після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Крім того, згідно виписок по рахункам, наданим ПАТ КБ «Приватбанк» було встановлено, що ОСОБА_3 отримувала грошові кошти, які є предметом спору, а саме, станом на 27.10.2015 року здійснено виплати: по договору № SAMDN2827 рахунок № НОМЕР_1 у касі Крутогорного відділенні проводилась виплата 30.09.2011 року в сумі 34 118 доларів США, отримувач - ОСОБА_3; виплата по договору № SAMDN2858, рахунок № НОМЕР_6, проводилась 10.11.2009 року в сумі 38 203,85 доларів США в касі Крутогорного відділення; виплата по договору № SAMDN1028, рахунок № НОМЕР_9 проводилась 14.09.2011 року в сумі 31 185,02 грн. в Лівобережному відділенні, на підставі заяви спадкоємця про розірвання вкладу - отримувач ОСОБА_3; виплата по договору № SAMDN0709 рахунок № НОМЕР_2 в сумі 11 499,83 грн. в касі Лівобережного відділення Дніпропетровського РУ ПАТ «Приватбанк», на підставі заяви спадкоємця про розірвання вкладу, отримувач - ОСОБА_3; по картковому рахунку № НОМЕР_4 виплата проводилась 13.09.2011 року, перерахунок коштів на картку ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Так, згідно до матеріалів спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_12, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, остання заповіту не складала.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Як встановлено судом, спадкоємцями за законом є діти ОСОБА_12 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Одним з доводів апеляційної скарги, є те, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині усунення від права на спадкування відповідача ОСОБА_3 з підстав визначених ч. 2 ст. 1224 ЦК України. Позивач підставою для усунення від права на спадкування відповідача ОСОБА_3 зазначав, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 1224 ЦК України, не мають право на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині, наголошуючи, що своїми діями направленими саме проти ОСОБА_2 - ОСОБА_3 сприяла збільшенню своєї частки у спадщині.

Суд першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог зазначав, що виходячи з аналізу зазначеної вище норми ЦК України, підставою для усунення від права на спадкування є саме дії особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт. Але ці саме дії не самі по собі тягнуть усунення особи від права на спадкування, а лише за умови, що зазначені дії знаходяться в причинному зв'язку з виникненням права на спадкування у такої особи, або у іншої особи чи із збільшенням їхньої частки у спадщини. Крім того, суд першої інстанції зазначав, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 були вчинені відносно спадкодавця, визначені в ч. 2 ст. 1224 ЦК України дії, що призвели до збільшення її частки у спадщині. Тому, і вважав, що позовні вимоги щодо усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_12, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що дійсно, фактично данною статтею визначено підстави, дії, які особа, що усувається від спадкування має вчинити саме по відношенню до спадкодавця. А таких дій, що підпадають під вимоги ч.2 ст. 1224 ЦК України відповідач відносно померлої матері - спадкодавця у справі - не встановлено. Крім того, зазначені у ч.1,2 ст. 1224 ЦК України незаконні дії повинні бути здійснені умисно. Це означає: не зважаючи на те, що ч.2 ст. 1224 ЦК України прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, однак, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і як наслідок - усунення спадкоємця від права спадкування.

Щодо права власності на спадкове майно. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємця є рівними. Тобто, спадкоємці однієї черги спадкують в рівних частках. А отже, частки у спадщині ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка відкрилась після смерті їх матері - ОСОБА_7 є рівними.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, з урахуванням уточнень, не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тому, з урахуванням того, що судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині усунення відповідача від спадкування та з урахуванням вимог ст.. 1267 ЦК України, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно, що відкрилось після смерті їх матері - ОСОБА_7, у повному обсязі. А інших вимог позивачем перед судом не ставилось, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з відповідними вимогами.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на ім'я ОСОБА_3, посвідченого 09.11.2009 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3058.

Відповідно до ч. 1 ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитись правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Заповідальне розпорядження, зроблене в ПАТ КБ «Приватбанк» 01.08.2008 року по рахунку № НОМЕР_6, ОСОБА_7 на частку грошового вкладу, що належала їй, на ім'я своїй доньки - ОСОБА_3.

Підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням та застосування ст. 1212 ЦК України, на яку посилається представник позивача, в даному випадку відсутні. А тому дійсно такі вимоги позивача є необґрунтованими.

Оскільки право позивача, як спадкоємця за законом, порушено, він хоча і не є стороною договору, однак має право ставити питання щодо відновлення свого порушеного права, а саме визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкритті спадщини.

Із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 звернулись у встановлений законом строк як позивач ОСОБА_2, так і відповідач ОСОБА_3

Однак, спадкоємцями було отримано тільки свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням.

Судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 входила у тому числі і квартира АДРЕСА_8, ? частини якої належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом ради народних депутатів 03 грудня 1997 року, та на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори 03 листопада 2004 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5-2487, яка в подальшому була передана у власність ОСОБА_4, а ОСОБА_4 в свою чергу передав у власність ОСОБА_6

Позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 3/4 частини спірної квартири.

До суду із заявою про застосування строків позовної давності звернувся представник ОСОБА_6 та просив відмовити на цій підставі в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом першої інстанції у задоволенні вказаної частини позовних вимог було відмовлено саме з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції, дослідивши зміст усіх судових рішень за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, дійшов висновку, що ОСОБА_2 був повідомлений про всі судові процеси, про що свідчить участь його представників в ході розгляду зазначених справ, тобто вважав, що ОСОБА_2 був обізнаний про порушення його прав.

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення його від права на спадкування.

Колегією суддів Верховного суду України касаційні скарги в інтересах ОСОБА_3 відхилені, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.08.2010 року, яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення його від права на спадкування відмовлено, залишено без змін.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що про порушення ОСОБА_3 прав позивача, останній дізнався ще під час розгляду зазначеної вище справи, та про можливість успадкувати свою ? частку спадщини за законом з 02.08.2010 року.

Тобто, станом на 02.08.2010 року позивачу було відомо про його порушені права, та ОСОБА_2 знав про можливість спадкування 1/2 частини майна, або звернутись за захистом порушених прав до суду.

Крім того, суд зазначав, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року визнано право власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру, житловий будинок, земельну ділянку та грошові кошти.

Та з позовом за захистом своїх прав ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська лише 02 жовтня 2014 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком та вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до такого висновку та не взяв до уваги посилання представника позивача на постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2014 року у зв'язку з відсутності у позивача правовстановлюючих документів.

Аналізом оглянутих у судовому засіданні цивільних справ за ухваленими рішеннями, колегія суддів вважає, що станом на 02 жовтня 2010 року, коли колегією суддів Верховного суду України касаційні скарги в інтересах ОСОБА_3 були відхилені, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.08.2010 року, яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення відповідача від права на спадкування було відмовлено, залишено без змін, позивачу стало відомо що його право відновлено.

Крім того, усі інші рішення на які посилались відповідачі ухвалювались за відсутності позивача та у подальшому були скасовані за заявами самої ОСОБА_3

Про відчуження спірного майна на користь третіх осіб позивачу стало відомо вже у 2013 році, зі слів його представника, а взагалі саме з часу отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.09.2014 року у зв'язку з відсутності у позивача правовстановлюючих документів. Крім того, позовна давність не може застосовуватись до частини вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до частини спірних відносин строк позовної давності, а тому доводи апеляційної скаргиу вказаній частині підлягають прийняттю та задоволенню.

Разом з цим, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10, з наступних підстав.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

За ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що право власності на спірне майно - житлову квартиру, набуте відповідачем ОСОБА_3 на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, а саме, договір купівлі-продажу на спірну квартиру відбувся у березні 2012 року, хоча ОСОБА_3 у січні 2012 року звернулась із заявою про скасування рішення від 17.06.2011 року за нововиявленними обставинами, яка 19.01.2012 року була задоволена.

Отже, виходячи із встановлених зазначених вище обставин, укладений договір купівлі-продажу квартири суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Отже, за положеннями зазначених норм права лише власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна.

Однак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 є одноособовим власником витребуваного майна. А тому, колегія суддів вважає, що вказані вимоги позивача про витребування на його користь спірного майна є передчасними, оскільки він як спадкоємець за законом має право лише на його відповідну частку.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що зазначене вище не позбавляє права позивача на захист свого порушеного права у інший спосіб.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 від 26 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасуванню, ухваленню нового рішення у скасованій частині, а у іншій оскаржуваній частині залишенню без змін.

У іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому у апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 від 26 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 від 26 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., в реєстраційний номер 336, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №8018047.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року у іншій оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез