Справа № 462/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/6073/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О., за участю секретаря судового засідання Юзефович Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2016 року у справі за скаргою представника стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3, про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

встановила:

оскаржуваною ухвалою скаргу представника стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51209761 від 24.05.2016 року. В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Личаківський ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області в особі начальника ОСОБА_6, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

Обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що при перевірці ЄДРВП державним виконавцем встановлено, що у Личаківському ВДВС Львівського МУЮ на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 44540760 з примусового виконання виконавчого документу з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою та усунення перешкод з боку матері дитини ОСОБА_7

По даному виконавчому провадженню 14.10.2014р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», та у відповідності до вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом. Вважає, державним виконавцем 24.05.2016р. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП 51209761, яка разом з виконавчим документом скерована на адресу ОСОБА_8 Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП 44540760 від 14.10.2014 р. не скасована та набрала законної сили, законні підстави для відкриття виконавчого провадження були відсутні, а ухвала Залізничного районного суду м. Львова № 1309/9120/12 від 13.01.2015 р. про роз`яснення рішення суду не була долучена до матеріалів виконавчого провадження ВП 44540760, оскільки остання була винесена після закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт апеляційну скаргу підтримав. Скаржник ОСОБА_4 таку заперечив, надав пояснення аналогічні до письмово поданих.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Задовольняючи скаргу стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, у якому порушуються права дитини, щодо вимоги заявника про зобовязання головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 вчинити дії для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року за місцем виконання даного судового рішення за адресою: м. Львів, вул. Донцова, 23/4, зазначив про те, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки виконавчі дії у цій частині не оскаржувались, дана вимога виходить за межі судового розгляду, своєчасність виконання рішення суду не потребує додаткового зобовязання такого виконання іншим судовим рішенням.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року зобовязано ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. пятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька (АДРЕСА_1); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком та стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 107,30 грн. сплаченого судового збору /а.с.79-80, т. 1/.

Встановлено, що згідно заяви ОСОБА_4 від 18.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 05.08.2014 року Залізничним районним судом м. Львова, на підставі вказаного рішення суду 29.08.2014 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження №44540760 /а.с.163-165, т. 1/.

Як встановлено судом, виконавчі дії за адресою проживання скаржника - м. Львів, вул. Донцова, 23/4 жодного разу не проводилися, що стверджується матеріалами виконавчого провадження номер за ЄДРВП 44540760 з примусового виконання виконавчого листа №1309/9120/12, виданого 05.08.2014 року Залізничним районним судом м. Львова /а.с. 126-128, т.1/.

Встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.01.2015 року розяснено рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 лютого 2013 року наступним чином: зобовязуючи ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, судом визначено, що під поняттям усунути слід розуміти обовязок ОСОБА_7 передавати доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, батькові ОСОБА_4 згідно встановленого рішенням суду графіку, під поняттям перешкоди слід розуміти психологічні, психічні, фізичні чи будь-які інші обставини, дії чи факти, які перешкоджають ОСОБА_4 брати участь у вихованні доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно встановленого рішенням суду графіку та місцем виконання рішення суду в частині участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька є АДРЕСА_2 та місцем виконання рішення суду в частині участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_9, 19 липня 2008 року народження, щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька є АДРЕСА_3. /а.с.117-118,131 т. 1/.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Крім цього, Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін. Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак, це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

З матеріалів справи видно, що 14.10.2014 року державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням рішення суду /а.с.130, 147-148, т. 1/, та 23.01.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною і скасування вказаної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №44540760 /а.с. 121-123, т.1/. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 22.04.2015 року, яка ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2015 року залишена без змін, скарга залишена без розгляду /а.с. 186-187, 218-220, т. 1/.

Однак, незважаючи на закінчення виконавчого провадження та у зв»язку з відсутністю виконавчих листів, ухвалами Залізничного районного суду м.Львова від 09.12.2015 року був поновлений строк предявлення виконавчих листів до виконання, а від 19.02.16 року виданий дублікат виконавчих листів по справі /а.с. 22-23, 38-39, т. 2/.

Відповідно до виданого 06.04.16 року дубліката виконавчого листа строк предявлення його до виконання почав рахуватись з 15.03.16 року /а.с. 48, т.2/ про що зазначив суд першої інстанції, відтак, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51209761 з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року щодо участі батька у вихованні дитини на підставі графіку згідно з витягом з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18 год. 00 хв. пятниці до 21 год. 00 хв. суботи - за місцем проживання батька (м. Львів, вул. Донцова, 23/4); щотижнево з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній період спільного відпочинку з батьком і зобовязання ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_9, 17.07.2008р.н., винесена передчасно, а судове рішення, враховуючи наявні рішення суду щодо видачі дублікатів виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення таких до виконання, слід виконувати.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо відсутності підстав у відкритті виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_10