Справа № 361/2993/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/1259/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Броварське районне управління ДЗК в Київській області, про поділ майна та грошових коштів подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна та майнових прав та обовязків, які належать до спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який мотивувала наступним:

Вона з 01 березня 2003 року по 12 травня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились у жовтні 2014 року, з цього часу чоловік не проживає з нею та дітьми. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між ними не досягнуто.

За час проживання у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно:

-однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 61, 30 кв.м., жила площа 22,50 кв.м., яка була придбана 07.06.2005 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6;

-нежилі приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 22), що знаходяться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 15, літера Б, загальною площею 43, 80 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.07.2008 року на 1/2 частину від нежилих приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень № 22), що знаходяться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 15, літера Б, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 04.07.2008 року № 911-В, зареєстровані в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 12.09.2008 року за № 3443п;

-земельна ділянка площею 0, 1052 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вул. Кутузова, 7 а. На вказаній земельній ділянці розташовано дві будівлі: житловий будинок розміром близько 280 кв.м. та прибудинкова споруда для господарських потреб розміром близько 80 кв.м. Будинок не введений в експлуатацію, але був збудований за кошти позивача та її батька, на даний час використовується позивачем та дітьми.

Також в позові зазначала, що за час спільного життя в шлюбі сторонами набуто грошові кошти, що знаходяться на депозитних та розрахункових рахунках, відкритих на імя відповідача (в цій частині позовні вимоги ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року залишено без розгляду за заявою позивача).

Враховуючи ситуацію, яка склалась у сім'ї та необхідність захисту прав неповнолітніх дітей, позивач просила суд розділити спільне майно, визнавши за нею право особистої приватної власності на вищевказані квартиру, земельну ділянку з житловим будинком на ній, а також на 1/2 частину нежилих приміщень. За відповідачем просила суд визнати право особистої приватної власності на 1/2 частину нежилих приміщень.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2015 року прийнято до провадження та обєднано із первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3, в якому він зазначає, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивачем ним зі згоди дружини було одержано кредит, який використаний на частину будівництва житлового будинку (обєкту самочинного будівництва, вимоги щодо якого ставляться позивачем в первісному позові). Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного 16 березня 2007 року між акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 140 000 доларів США на термін до 16 березня 2017 року. В забезпечення кредиту між банком та ОСОБА_2 16 березня 2007 року було укладено договір поруки №101594. Станом на дату звернення до суду невиплачений залишок за кредитом складає 273 783,53 гривень. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь ? вказаного залишку кредиту у розмірі 136 891,76 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному розмірі. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 спірної земельної ділянки та 1/2 від 1/2 частини спірних нежилих приміщень. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти у розмірі 136 891 грн. 76 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті кошти відповідача, а тому не є спільним майном подружжя. Крім того вказує, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором необґрунтовані та безпідставні. За таких умов правові підстави для задоволення зустрічного позову про стягнення з неї грошових коштів відсутні. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимоги зустрічного позову щодо стягнення з позивача на користь відповідача на підставі положень ст. 65 СК України несплаченої частини кредиту, отриманого за час шлюбу та використаного на потреби сімї. З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Так, у відповідності до положень ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки й для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. На необхідності врахування при поділі майна боргів подружжя та правовідносин за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї, наголошує й Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». В такому випадку на подружжя має бути покладений обовязок спільного (солідарного) виконання зобовязання, сплати боргу. У разі виконання такого спільного зобовязання одним з подружжя, він у відповідності до положень ст. 544 ЦК України набуває право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Оскільки договір про надання споживчого кредиту №0 між акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 від 16 березня 2007 року був укладений інтересах сімї, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у відповідності до ч. 4 ст.65 СК України обовязок з погашення кредиту виник і для позивача по справі. В той же час суд не звернув увагу на той факт, що зобовязання зі сплати залишку за кредитом, стягнення якого вимагав відповідач, ще не було виконано. За таких умов підстави для відшкодування стороні ще не сплачених коштів відсутні, що зумовлює необхідність відмови в задоволенні такої вимоги.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги в частині вирішення зустрічного позову. В той же час інші вимоги апеляційної скарги до задоволення не підлягають.

Судом першої інстанції при вирішенні справи належним чином було встановлено, що спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 хоча й була придбана за договором купівлі-продажу під час шлюбу, не є обєктом спільної сумісної власності сторін по справі, оскільки придбавалася за особисті кошти відповідача, що відображено в тексті нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.06.2005 року. Факт придбання квартири за особисті кошти відповідача і його особисту власність на неї підтвердила сама позивач у своїй заяві до нотаріальних органів від 07.06.2005 року, справжність підпису заявника на якій була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 У відповідності до положень ст. 57 СК України майно, набуте дружиною/чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто, є його особистою приватною власністю. За таких умов підстави для розподілу спірної квартири між сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя відсутні.

Безпідставними вважає колегія суддів й вимоги апеляційної скарги стосовно вирішення спору щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вул. Кутузова, 7 а. В своєму позові ОСОБА_2, посилаючись на положення ч. 2 та 3 ст. 70 ЦК України, вимагала визнання за нею права власності на усю земельну ділянку.

Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Ухвалюючи рішення про розподіл між сторонами по справі спірної земельної ділянки в рівних частинах, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивач не довела наявності підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя. При цьому судом була дана детальна оцінка обставинам справи та посиланням позивача, з висновками суду першої інстанції в наведеній частині в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, як і з висновками щодо відсутності підстав для задоволення позову щодо визнання права власності на будинок з господарськими будівлями на вищевказаній земельній ділянці, який не було введено в експлуатацію та побудовано самочинно. Суд першої інстанції ретельно дослідив обставини справи з цього приводу та дав їм належну правову оцінку, відтак підстави для скасування чи зміни рішення в цій частині відсутні. Не змінює відповідності наведених висновків суду й наданий представником позивача в ході апеляційного перегляду справи висновок експертного будівельно-технічного дослідження спірного будинку від 19.04.2015 року. При цьому колегія суддів зважає на те, що права позивача на вказане майно можуть бути захищені при введенні в експлуатацію та реєстрації розташованого на спільній землі сторін спірного будинку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 136891,76 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: О.П.Коцюрба

ОСОБА_7