УхвалА

іменем україни

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 - на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у липні 2010 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до неї про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Зі змісту вказаної позовної заяви вбачалося, що 18березня 2008 року між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір про надання позивачці споживчого кредиту у розмірі 182 тис. доларів США. Вказаний кредитний договір вона не визнавала, оскільки його не укладала, кредитних коштів не отримувала. Крім того, зазначала, що згідно з п. 7.5 копії оскаржуваного кредитного договору вбачається, що банк позбавляє права іншу сторону договору оскаржувати та не погоджуватися з умовами договору, що звужує її права, як споживача, а, отже спірний договір є нікчемним з моменту його укладання.

У зв'язку із наведеним ОСОБА_4 просила суд визнати, укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір від 18 березня 2008 року, недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, ч. 1 ст. 236 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представники ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, ч. 1 ст. 236 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання кредитного договору від 18 березня 2008 року недійсним немає, позивачка їх не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляла. При цьому обставини укладання спірного кредитного договору та його дійсність встановлено преюдиційним рішенням суду про стягнення на користь банку кредитної заборгованості, що набрали законної сили, та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторного доказування не потребують, як і оспорення в іншому процесі встановлених фактів і обставин (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, судові рішення є законними і обгрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик