Справа № 138/2611/16-ц
Провадження №:2/138/780/16
27 вересня 2016 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Лисенко Т.Ю.,
за участю: секретаря Гавінчук О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту і забезпечення, -
Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Оскільки від відповідачів не надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Експобанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк». У звязку із цим позивач є правонаступником прав та обовязків відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Експобанк».
Таким чином позивач набув статус кредитора згідно ст. ст. 512-514, 516, 517 ЦК України та відповідно всі права та обовязки кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (ст. 525 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
19 липня 2016 року позивач направляв на адресу боржника ОСОБА_1 лист-вимогу із зазначенням суми заборгованості, яку просив погасити (а.с. 18, 19).
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору кредиту і забезпечення від 20.12.2007 № 287/АК-2007 отримав кредит в розмірі 18 000,00 дол. США з розрахунком 12 % річних за користування кредитом на строк по 19.12.2014 та зобовязався повернути кредит і сплачувати належні проценти, інші платежі та штрафні санкції у порядку та терміни, встановлені договором, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору.
Враховуючи те, що пунктом 3.7 договору кредиту і забезпечення від 20.12.2007 встановлено обовязок позичальника повертати банку кредит, сплачувати належні проценти, інші платежі та штрафні санкції, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафів, належних йому відповідно до умов кредитного договору та статті 1048 ЦК України, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом встановлено таке.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по договору кредиту і забезпечення Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки від 20.12.2007, згідно з яким поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договором кредиту і забезпечення № 287/АК-2007 від 20.12.2007 (п. 1.2 договору поруки, а.с. 20-21).
Також на забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по договору кредиту і забезпечення позивач та ОСОБА_3 уклали договір поруки від 20.12.2007, згідно з яким поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договором кредиту і забезпечення № 287/АК-2007 від 20.12.2007 (п. 1.2 договору поруки, а.с. 22-23).
Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Разом з тим, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
В п. 1.4 вказаних договорів поруки зазначено, що порука поручителя за цим Договором припиняється лише у разі належного виконання Договору кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).
Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.
Таку позицію з цього питання неодноразово висловлював і Верховний Суд України (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: № 6-48цс11, № 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі № 6-78цс12).
Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою повязується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України.
З аналізу норм ЦК України вбачається, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Пунктом 3.5 договору кредиту і забезпечення передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати щомісяця, до 19 числа кожного місяця, а тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.
Суд вважає, що у разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Така правова позиція висловлена і в постанові ВСУ від 29.06.2016 по справі № 6-272 цс 16.
Як вбачається з розрахунку простроченої заборгованості позичальника ОСОБА_1, початок прострочення рахується з 20.01.2010, коли боржник не здійснив щомісячний платіж за договором (а.с. 6). Тобто з цієї дати по кожному простроченому щомісячному платежу починається окремий перебіг шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 При цьому строк дії договору кредиту і забезпечення п. 1.3 договору встановлено до 19.12.2014 і саме з цієї дати відраховується шестимісячний строк предявлення вимог до поручителів за останнім платежем по кредиту.
Разом з тим, поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про повернення грошових коштів позивачем надіслано лише 19 липня 2016 року, тобто з порушенням передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку (а.с. 24, 25, 26).
Суд також зазначає, що п. 3.5 договорів поруки, згідно якого сторони встановлюють, що строк позовної давності за цим Договором складає 5 років, також не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Так, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.
Така правова позиція висловлена і в постанові ВСУ від 17.09.2014 у справі № 6-53 цс 14.
Також позивачем порушено порядок звернення з вимогами до боржника та поручителів солідарно, оскільки норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.
За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.
Така ж правова позиція зазначена і в постанові ВСУ від 01.07.2015 у справі № 6-745 цс 15.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і позичальника ОСОБА_1 солідарно, а рахує, що заборгованість підлягає стягненню лише з позичальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 3 ч. 1 п. 3, 512, 514, 525, 526 ч. 1, 554, 612, 626 ч. 1, 629 ч. 1, 1048, 1054 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88 ч. 1, 209 ч. 3, 212-216, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його оголошення направити відповідачу.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про його перегляд.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.
Суддя: Лисенко Т.Ю.
Повний текст рішення складено 30.09.2016.