Справа № 30
Провадження № 2/362/143/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

за участю прокурора Заєць Ю.О.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кивській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіоголії рослин і генетики НАН України» до ОСОБА_3 селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та інше,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в обґрунтування вимог якого зазначив, що рішенням ОСОБА_3 селищної ради № 542-14-VІ від 25.09.2012 року відповідачу ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по вулиці Посольській 16 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, що підтверджується відповідним державним актом на право власності на земельну ділянку на імя вказаної особи.

Також, зазначив, що вказана земельна ділянка відповідача має перетин із земельними ділянками Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіоголії рослин і генетики НАН України» (далі по тексту також ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України»).

Посилаючись на те, що прийняття вказаного рішення ОСОБА_3 селищної ради здійснено з порушенням земельного законодавства, а саме: статей 20,21, 84, 116, 149 ЗК України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», що полягає у тому, що при вирішенні питання щодо передачі у власність відповідачу вказаної земельної ділянки Національна академія наук України не погоджувала її вилучення, а ОСОБА_3 селищна рада не приймала рішення про зміну її цільового призначення, прокурор просить визнати недійсним і скасувати вказане рішення органу місцевого самоврядування, з визнанням державного акту виданого відповідачу недійсними, витребування зазначеної земельної ділянки з володіння відповідача фізичної особи.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Особи в інтересах яких подано позов були повідомлені про місце, день і час розгляду справи належним чином; їх представники в судове засідання не прибули.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Васильківського району Київської області в судове засідання не прибув.

Відповідач ОСОБА_1 і та представник в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача пояснив, що за відсутності експертних даних про факт накладення земельної ділянки відповідача із землями державного підприємства, стверджувати про це немає підстав. Також, зазначив, що обставини видачі відповідачу ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки не суперечать вимогам законодавства.

Вислухавши пояснення прокурора, відповідача ОСОБА_1 і її представника та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 308606 від 086.11.2012 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № :01:010:1121, розташовану по вулиці Посольській 16 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області (а.с. 54).

Вказану земельну ділянку відповідач отримав на підставі рішення ОСОБА_3 селищної ради Васильківського району Київської області № 542-14-VІ від 25.09.2012 року (т.с. 1, а.с. 53).

На підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції (т.с. 1, а.с. 77 81).

Натомість, відповідно до вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні під час розгляду справи прокурором не надано суду жодних фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували зазначені у позові обставини щодо дійсного накладання та/або перетину земельної ділянки відповідача із земельними ділянками ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України».

При цьому, надані прокурором на підтвердження своїх вимог лист Управління Держземагентства у Васильківському районі від 05.01.2015 року № 10-1009-0.2-2/г-15, у якому згідно із обмінних файлів повідомляється про перетин земельної ділянки із кадастровим номером :01:010:1121 із земельними ділянками ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України» та лист Головного управління Держземагентства у Кивській області № 10-10-0.3-4058/2-15 від 13.03.2015 року, у якому викладено інформацію про те, що відповідно до каталогів координат зовнішніх меж земельних ділянок ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України», земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 входить в межі зазначеного державного підприємства /з графічним зображенням/, на переконання суду, з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України, не є належними і допустимими доказами того, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 дійсно і фактично має перетин із земельними ділянками ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України» або накладається на них чи входить до них (т.с. 1, а.с. 55, 56, 82).

Доводи прокурора про те, що факт накладення земельних ділянок підтверджується планами, схемами та іншими графічними матеріалами, які містяться в технічній та іншій документації на вказані земельні ділянки, суд не приймає до уваги, оскільки для встановлення даного факту потрібні спеціальні знання в галузі техніки.

Головуючим в судовому засіданні, серед інших також було розяснено прокурору передбачене частиною першою статті 143 ЦПК України його право клопотати про призначення експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі техніки, а саме: щодо вирішення питання про те, чи існує перетин і/або накладання належної відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки із земельними ділянками ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України».

Проте, клопотань або заяв про призначення і проведення відповідного виду експертизи прокурор в судовому засіданні не заявив.

Також, суд не приймає до уваги усі інші доводи прокурора та надані ним під час розгляду справи письмові докази, у тому числі документацію із землеустрою, з каталогом координат меж земельної ділянки, на підставі якої у власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку кадастровий номер :01:010:1121 та координати поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки, яка передана в постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001432-270, оскільки, за відсутності відповідного експертного висновку, неможливо встановити обставини щодо накладення земельних ділянок (т.с. 1, а.с. 108 115, 118 121, 138 158, т.с. 2, а.с. 1 71).

Отже, суд позбавлений можливості з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства належним чином встановити факт існування зазначених прокурором обставин щодо накладення чи перетину належної відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки із земельними ділянками ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України».

Серед іншого, зазначені в листі ОСОБА_3 селищної ради Васильківського району Київської області № 296/02-22 від 06 травня 2015 року дані про те, що упродовж 2007 2012 року радою не приймались рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером :01:010:1121 по вулиці Посольській 16 в селищі Глеваха Київської області, жодним чином не впливає на доказування зазначених у позові обставин, оскільки зміна (або не зміна) цільового призначення належної відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки, яка виникла як обєкт права власності у 2012 році, не свідчить про зміну цільового призначення земельних ділянок ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України» (т.с. 1, а.с. 87, 88).

Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування також не містить посилань ні про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка передавалась відповідачу фізичній особі, ні про вид земель, з яких надавалась така земельна ділянка.

Тобто, судом під час розгляду справи не встановлено, що належна на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка передана їй саме із земель, які перебували у користуванні ДП «ДСгВ ІФРГ НАН України».

Посилання прокурора на те, що Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельної ділянки із кадастровим номером :01:010:1121 слід вважати помилковим, оскільки така земельна ділянка отримала свій кадастровий номер відповідно до земельного законодавства як новостворена у звязку із передачею її фізичній особі у власність і ніколи не перебувала у користуванні вказаного державного підприємства.

Крім того, викладаючи обставини, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, у заяві вказано, що Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:1121, проте, в порушення вимог пункту 6 частини другої статті 119 ЦПК України, не зазначено доказів, що підтверджують таку обставину.

У звязку з цим, також і з вказаних підстав, позовну заяву відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства було залишено без руху, що прямо вказує на належний і високий рівень роботи судді із змістом позовної заяви при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Таким чином, порушень законодавства відповідачем ОСОБА_3 селищною радою Васильківського району Київської області при прийнятті спірного рішення про передачу у власність відповідачу ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки, судом не встановлено.

До того ж, предявляючи позов, прокурор вважає, що скасування рішення селищної ради є автоматичною підставою для визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю як такого, що виданий на його підставі.

Разом з цим, припинення права власності на земельну ділянку, яким по суті є визнання державного акта на землю недійсним, можливо лише на підставі статті 140 ЗК України, де визначено вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, але з таких підстав позов не заявлявся.

Одночасно, суд вважає, що позовні вимоги прокурора в інтересах державного підприємства про визнання саме незаконним рішення органу місцевого самоврядування заявлені не у спосіб, визначений положеннями статті 152 ЗК України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Вимоги позову про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, що заявлені прокурором у пункті першому цивільного позову не є позовними по своїй суті, оскільки не стосуються дій чи бездіяльності відповідачів та не можуть бути до них звернені, оскільки взагалі не є предметом спору між сторонами.

Також, визначені цивільним законодавством способи захисту прав не передбачають такого способу захисту прав як забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог пункту 5 частини першої статті 214 ЦПК України, суд вирішує питання щодо того чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, тобто вирішує заявлені позовні вимоги саме під час ухвалення рішення, а тому, у даному випадку суд і вирішує заявлене у пункті першому прохальної частини позову питання про вжиття заходів забезпечення позову лише під час ухвалення рішення.

В силу наведених норм цивільного процесуального закону, суд не має права вирішувати заявлені позовні вимоги до ухвалення рішення, а із заявами про забезпечення позову прокурор в судовому засіданні не звертався.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 140, 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України, України, ст. ст. 1 11, 57 62, 64, 208, 209, 212 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кивській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіоголії рослин і генетики НАН України» до ОСОБА_3 селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та інше відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий