АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

08 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ( далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2011 р. у справі за позовом АКБ «Східно-Європейський банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором було видано виконавчий лист, який направлено стягувачем на виконання до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві.

25.04.2014 р. між ТОВ «Брокінвестгруп», що діяло від імені АКБ «Східно-Європейський банк» на підставі договору про передання в управління непроданих активів від 13.12.2013 року) та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК -14, предметом якого є відступлення права вимоги, що випливає з Контракту, укладеного між АКБ «Східно-Європейський банк» та боржником, а також договорами забезпечення.

Відповідно до додатку №2 до вказаного договору , в тому числі відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №178/2005 від 22.11.2005 р., за яким позивач набув прав кредитора відносно ОСОБА_1

22.05.2014 р. між вказаними сторонами було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2005 року , зареєстрованого в реєстрі за №13011, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» стає іпотекодержателем відносно ОСОБА_1 Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62 кв.м.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2014 р. замінено стягувача АКБ «Східно-Європейський банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа №2-1460/11 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованості за кредитним договором №178/2005 від 22.11.2005 року в розмірі 2 048 070,88 грн.

17.01.2015 р. державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві складено акт про реалізацію предмета іпотеки, а 22.01.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано свідоцтво, яким посвідчено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62 кв.м., вартістю 1 876 120 грн., оскільки майно не реалізовано, торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що належало ОСОБА_1

Враховуючи викладене, ту обставину, що відповідачами створюються перешкоди у користуванні власністю, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просило виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 втратив право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка передана іпотеко держателю та стягувачу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», отже й вимога нового власника щодо виселення відповідачів є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» - Кравченко А.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її відхилити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначила, що з 08.12.2015 року, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, однією із сторін якого є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», новим власником спірної квартири є ОСОБА_6

Інші особи, що брали участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2011 року з ОСОБА_1 на користь АКБ «Східно-Європейський банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №178/2005 від 22.11.2005 року в сумі 2 048070,88 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2012 року вказане судове рішення в частині стягнення штрафу в сумі 872,96 грн. скасовано та відмовлено у задоволенні позову у вказаній частині. В решті рішення суду залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення 30.11.2012 року було видано виконавчий лист №2-1460/11.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2014 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа №2-1460/11 з АКБ «Східно-Європейський банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції від 17 січня 2015 року іпотечне майно передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

У зв'язку з тим, що іпотечне майно, а саме: двокімнатна квартира №50, загальною площею 62,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не було реалізовано, торги не відбулися і стягувач (іпотекодержатель) виявив бажання залишити за собою не продане майно, про що 26.12.2014 р. від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надійшла заява про придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України «Про іпотеку», 17 січня 2015 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

22 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано свідоцтво, яким посвідчено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» належить на праві власності майно, що складається з квартири №50, загальною площею 62,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту укладеного іпотечного договору від 28.11.2005 року, сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому положення вказаного договору не містять умов та порядку виселення іпотекодавця з наданого в іпотеку будинку у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону України «про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема текст статті викладено в новій редакції.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку»та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними зарахунок кредиту (позики) банку чиіншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Тким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цин норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Вказані правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 2 й 30 вересня, 7 жовтня 2015 року та 06 липня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, врахувавши вимоги зазначених норм матеріального права, ту обставину, що ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру, придбану не за рахунок кредиту, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів із вказаної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, на момент ухвалення оскаржуваного рішення позивач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вже не є власником спірної квартири, яку він відчужив третій особі за договором купівлі-продажу від 08.12.2015 р.

За таких підстав доводи останнього про порушення відповідачами його прав на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11450/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.