Справа №580/90/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Подопригора Л.І.
Номер провадження 22-ц/788/140/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Звільнено ОСОБА_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки - ОСОБА_5 згідно виконавчого листа № 2-4293/2011 починаючи з 23 вересня 2013 року

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам. Всі докази, які він надавав на спростування позовних вимог судом до уваги взяті не були, в той же час, при ухваленні рішення суд спирався на неналежні, недопустимі та необґрунтовані докази позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3, який будь-яких пояснень по суті спору апеляційному суду під час слухання справи в режимі відеоконференції не надав, протягом всього судового засідання вимагав від колегії суддів вчинення дій, які не визначені цивільним процесуальним законом - пред'явлення їх паспортів та службових посвідчень, надання підтверджувальних документів щодо участі в судовому засіданні секретаря судового засідання, щодо проведення засідання саме в приміщенні Апеляційного суду Сумської області, заважав веденню судового процесу, не неодноразові звернення суду не реагував, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині звільнення її від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки - ОСОБА_5 по виконавчому листу № 2-4293/2011, суд, з посиланням на ст.ст.180,181 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки донька проживає з позивачем з 23 вересня 2013 року, то з цього ж часу її необхідно звільнити від сплати аліментів на утримання доньки.

В той же час, відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні вимоги щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 права на отримання аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 за період з липня 2011 року по жовтень 2013 року, суд дійшов до висновку, що позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин визначених ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обґрунтованим за наступних підстав.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, просила суд позбавити відповідача права на отримання аліментів з липня 2011 року по жовтень 2013 року, а також звільнити її від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 починаючи з 23 вересня 2013 року. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 листопада 2008 року шлюб був розірваний. Дочка залишилася проживати з нею. З 18 березня 2011 року відповідач без її згоди змінив місце проживання дочки та утримував її у себе. За позовом ОСОБА_3 Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області 26 вересня 2011 року ухвалив рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що ізолюючи дитину від матері, відповідач свідомо порушив вимоги ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року та ст. 161, 162, 164 СК України, ввів в оману суд при прийнятті рішення 26 вересня 2011 року. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, було визначене місце проживання дочки ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_4, а також допущене негайне виконання рішення в частині передачі дитини матері. З 23 вересня 2013 року дочка ОСОБА_5 проживає разом з нею, однак, не зважаючи на це з неї стягуються аліменти на користь ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18, т.1).

18 листопада 2008 року шлюб між сторонами був розірваний, про що зроблено відповідний актовий запис №482 від 18 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Після розірвання шлюбу позивачу змінене прізвище на «ОСОБА_4» (а.с. 17, т.1).

Зі свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що 05 вересня 2012 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8, про що зроблений актовий запис № 424. Після реєстрації шлюбу їй змінене прізвище на «ОСОБА_4» (а.с. 16,т.1).

Згідно рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2011 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, із ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.207,т.1).

Заочним рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, відібрано малолітню дитину - ОСОБА_5 від ОСОБА_3. Допущене негайне виконання судового рішення (а.с.6,т.1).

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, яке перебувало у провадженні у Відділі державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, відкритого на виконання зазначеного рішення суду, долученого апеляційним судом до справи, 19 вересня 2013 року до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення суду про відібрання дитини звернулась ОСОБА_4 В цей же день було відкрито виконавче провадження. Заступником начальника ВДВС боржнику ОСОБА_3 була направлена письмова вимога з пропозицією виконати вимоги виконавчого документа в строк не пізніше 23 вересня 2013 року. На вимозі є відмітка наступного змісту: « отримав 23.04.2013 р. 8-30 підпис». 24 вересня 2013 року до відділу ДВС звернулась ОСОБА_4 з письмовою заявою про закриття виконавчого провадження в зв'язку з виконанням. 24 вересня 2013 року заступником начальника відділу ДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

З 23 вересня 2013 року малолітня дитина ОСОБА_5 разом з матір'ю - ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_2, на території сільської ради, що підтверджується довідкою Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області від 26 листопада 2014 року № 741 (а.с. 37, т.1).

З акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_4 від 04 листопада 2014 року вбачається, що остання проживає в АДРЕСА_2 разом з чоловіком та дочкою ОСОБА_5. Сім'я матеріально забезпечена. Маються всі умови для належного проживання та виховання дитини.

Крім того, згідно рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому за постійним місцем проживання ОСОБА_4 (а.с.6, 7-12, т.1).

Згідно зі ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Враховуючи ту обставину, що з 23 вересня 2013 року дитина постійно проживає з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про звільнення ОСОБА_4 від сплати аліментів з 23 вересня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: