АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києві від 11 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про припинення договору поруки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк»). про припинення договору поруки.

Зазначив, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №004-2900/756-0430, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у тимчасове платне користування, в сумі 300000 швейцарських франків, з терміном погашення кредиту до 01 листопада 2029 року та процентною ставкою 9,95 % річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 08 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №004-2900/756-0430-Р/1., у відповідності до умов якого поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, а п. 42 договору поруки визначено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником чи поручителем.

Вважає, що кредитодавець в порушення вимог чинного законодавства України, не скористався наданим йому цивільним законодавством правом на звернення до суду для стягнення заборгованості в примусовому порядку й при настанні терміну виконання зобов'язання у вересні 2008 року, у суд з позовом звернувся лише в серпні 2009 року, тобто з пропуском передбаченого п. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 08 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №004-2900/756-0430, відповідно до якого умов остання отримала грошові кошти у тимчасове платне користування, в сумі 300000 швейцарських франків, з терміном погашення кредиту до 01 листопада 2029 року та зі сплатою 9,95 % річних (а.с.8-10).

Згідно п. 2.5 кредитного договору розмір щомісячних платежів встановлено в графіку погашення кредиту, що викладений у додатку № 2 до даного договору.

Разом з тим згідно п 6.2.5 в разі прострочення сплати чергових платежів кредиту та/або процентів за користування кредитом понад 2-х місяців відповідно до статті 525 та 611 ЦК України сторони погодились, що у випадку настання будь-яких із подій вказаних в цьому пункті банк повинен був послати вимогу позичальнику.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 08 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №004-2900/756-0430-Р/1 (а.с.11-12).

У відповідності до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникнуть з кредитного договору, укладеного між кредитором та боржником.

Згідно п. 4.2 договору поруки порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Матеріали справи свідчать, що 02 вересня 2008 року на адресу відповідача направлялася вимога про усунення порушень договору іпотеки, зі змісту якої вбачається вимога (а.с.23).

Окрім цього, 02 вересня 2008 року ОСОБА_2, як поручителю, була направлена вимога про дострокове повернення зобов'язань по кредитному договору й сплату боргу (а.с.26).

Зі змісту долученої до справи позовної заяви з додатками до неї, убачається, що у грудні 2008 року ВАТ «Універсал Банк» звернувся у Броварський міськрайонний суд Київської обл. з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.30-34).

Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2011 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором, в сумі 2638748 грн. 88 коп. (а.с.90-91).

Отже, є таке, що набрало законної сили судове рішення про солідарне стягнення кредитної заборгованості в тому числі й з ОСОБА_2, як поручителя за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 на підставі оспорюваного договору поруки.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскількирішенням суду, яке набрало законноїсили, задоволенівимоги кредитора допоручителя, підставдля застосуванняположень частини 4 ст. 559 ЦК України немає.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними, такими що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що банк, звернувшись у січні 2009 році у Броварський районний суд Київської обл. з позовом до ОСОБА_2. про стягнення кредитної заборгованості, пропустив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Окрім цього, районний суд обґрунтовано в своєму рішенні вказав, що обраний позивачем спосіб захисту - про визнання припиненим договору поруки, не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києві від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №756/15908/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8794/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.