У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБОБРОВОЇ І.О.,
суддів:ОНИЩЕНКО О.І., ШИТЧЕНКО Н.В.,
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.,
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника -адвоката Грабової О.В., представників відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, представника органу опіки та піклування -Карпенко Т.М., спеціаліста - педагога ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав,

- третя особа - орган опіки і піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, заявник вказує на те, що в матеріалах справи немає доказів щодо регулярної сплати відповідачем кредиту. У відповідача мається заборгованість по сплаті аліментів. Також, заявник стверджує, що за п'ять років відповідач спілкувався з дітьми лише 5 разів. На її думку, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач працює чи хворіє та характер його роботи не дозволяє приймати участь у вихованні та розвитку дітей. Також, відсутні докази чинення позивачем відповідачу перешкод в спілкуванні з дітьми. Заявник вважає, що три подарунки дітям за п'ять років лише свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Також, ОСОБА_5 стверджує, що судом не взяті до уваги довідки з дитячої поліклініки та зі школи, які підтверджують, що відповідач не піклується про здоров'я, розвиток та виховання дітей.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Представники відповідача просили рішення суду залишити без змін, надавши письмові та усні заперечення на апеляційну скаргу, додавши, що вони вважають підставою для даного позову не бажання відповідача надати згоду на виїзд позивача разом з дітьми до РФ.

Представник Органу опіки і піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала.

Опитані в порядку ст.171 ч.2 СК України в присутності спеціаліста-педагога малолітні ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 висловили думку про позбавлення їх батька ОСОБА_7 батьківських прав.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

По справі встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2011 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9). Діти проживають разом з позивачем в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7). Дана обставина відповідачем не заперечується.

Судом також встановлено, що відповідач до 01.06.2015 працював водієм ДП «Пассервіс». За місцем роботи характеризувався позитивно (а.с.71). Зі слів представників відповідача, ОСОБА_7 в даний час теж працевлаштований і за характером роботи (працює по найму водієм транспортного засобу) переважно перебуває у відрядженнях.

Відповідно до змісту кредитного договору №36-05/06/11/11/304/2007/430 від 14.12.2007, відповідач отримав у ВАТ «Комерційний банк «Надра» кредит в розмірі 9157,50 доларів США, із сплатою 13,29% річних за його використання, строком до 13.12.2027. Щомісячний мінімальний платіж за договором становить 111 доларів США, а цільовим використання кредиту було придбання ОСОБА_7 житла на вторинному ринку - квартири АДРЕСА_1, де в даний час мешкають його діти та позивач. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.06.2011 ОСОБА_7 усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення (а.с.53). За рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2013 ОСОБА_7 є власником 7/10 частин даної квартири.

В даний час відповідач проживає за іншою адресою, хоча продовжує бути зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7). 24.12.2015 в іншому шлюбі в нього народилася дитина.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 15.07.2011 з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти на дітей ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.12).

Згідно з розрахунком Деснянського Відділу державної виконавчої служби Чернігівського МУЮ на а.с.15, 48-51 відповідач сплачував аліменти не регулярно, в результаті чого станом на 01.03.2016 утворилася певна заборгованість. Розрахунок заборгованості, що складений державним виконавцем в даний час є предметом оскарження в Деснянському районному суді м. Чернігів за скаргою ОСОБА_7 Проте, сам факт наявності заборгованості представники відповідача не заперечували.

З довідок Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №33 вбачається, що батько дітей не приймає участі у вихованні дітей та не цікавиться шкільним життям дочки та сина. (а.с.13, 14). Дані довідки суд оцінює критично. Відповідно до довідки Дитячої поліклініки №2 всі лікарняні листи по догляду за хворою дитиною видавалися виключно матері малолітніх ОСОБА_12 і ОСОБА_13 - ОСОБА_5 (а.с.17).

З довідкової інформації про надані послуги абоненту ОСОБА_7 з 23 по 30 травня 2015 року вбачається, що він в цей період регулярно спілкувався за телефоном з донькою ОСОБА_12 (а.с.95-102).

Факт спілкування (хоча і не регулярного) з батьком підтвердили діти ОСОБА_12 і ОСОБА_13, а також свідки, опитані в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних матір чи батька. До відповідача неможливо застосувати таке обмеження, так як це не викликано необхідністю, а саме: відповідач спілкується з дітьми, здійснює для них придбання іграшок, мобільного телефону, забезпечив дітей житлом та здійснює погашення кредиту на придбання квартири, нерегулярно, але сплачує аліменти на їх утримання, утримуючи також дитину від іншого шлюбу.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ст.164 ч.1 п.2, ст.165 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Не викликає сумніву той факт, що батько малолітніх ОСОБА_12 і ОСОБА_13 недостатньо приймає участь у житті своїх дітей, однак з огляду на ст. 3 Конвенції про права дитини, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначалося вище, відповідач хоча і не регулярно, але сплачує аліменти на дітей, спілкується з ними. Через неприязні стосунки сторін, таке спілкування з дітьми в основному відбувається телефоном. Крім того, відповідач має боргові зобов'язання перед банківською установою через придбання квартири в якій зараз мешкає позивач з дітьми. Є дані про оплату цього кредиту як відповідачем так і частково позивачем. Доводи апелянта щодо не встановлення судом точної суми сплачених за кредитом коштів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з'ясування цього питання знаходиться за межами спору, що розглядається судом.

З огляду на викладене, судом не встановлено такого ступеню винної поведінки ОСОБА_7 щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, які б дали підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав.

Саме через ці обставини, на підставі ч.3 ст.171 СК України, суд приймає рішення всупереч висловленій малолітніми ОСОБА_12 і ОСОБА_13 думці щодо позбавлення їх батька батьківських прав.

Доводи апелянта щодо неналежної оцінки судом першої інстанції Висновку комісії з питань захисту прав дитини служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до малолітніх дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 25.01.201 № 11, колегія суддів до уваги не приймає. (а.с.75).

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегією суддів апеляційного суду з метою повного та об'єктивного розгляду справи з органу опіки та піклування були витребувані документи, які передували прийняттю вказаного вище висновку та рішення ради. При огляді вказаних матеріалів встановлено, що при прийнятті рішення комісія з питань захисту прав дитини та служби у служба у справах дітей керувалася лише заявами та поясненнями позивача, довідками з дитячої поліклініки № 2 і ЗНЗ № 33 та актом про обстеження житлових умов в квартирі де живе позивач з дітьми. При цьому комісія не звернула уваги, що довідки зі школи достатньо категорично стверджують про те, що ОСОБА_7 взагалі не приймає участі у вихованні своїх дітей. Враховуючи обмежений час, який дитина проводить в навчальному закладі, слід зазначити, що реальність дитини, це не тільки шкільне, а й в більшій мірі -позашкільне життя, про яке шкільний заклад в повній мірі не обізнаний. Об"єктивно комісія цього не врахувала. Не було дано належної оцінки і довідці з поліклініки, яка свідчить про те, що в «окремих записах медичних карток дітей зазначено, що на прийомі дитина була з мамою» і листки непрацездатності видавалися саме матері. При прийнятті рішення органом опіки та піклування думка відповідача щодо доцільності позбавлення його батьківських прав не заслуховувалась. У висновку не вказано суті тих інтересів дітей, забезпечуючи які визнано доцільним позбавлення їх батька батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування зроблений без повного з'ясування всіх суттєвих обставин справи.

Враховуючи викладене, таке рішення органу опіки та піклування є необ'єктивним і тому не може бути прийняте судом, так як воно не ґрунтується на повному і всебічному дослідженні даних про особу батька дітей та фактичних обставин. Вказане спростовує доводи апелянта в цій частині.

Вимоги апелянта щодо необхідності виключення з мотивувальної частини судового рішення окремих речень не можуть бути задоволені, оскільки не встановлено протиріччя між оспорюваними ОСОБА_5 мотивами, наведеними в судовому рішенні, та встановленими судом обставинами.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317,319,324 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: