Справа № 159/755/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Луньова Т.М.
Провадження № 22-ц/773/1234/16 Категорія: 34 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

за участю:

секретаря Перебойчука Р.В.,

представника позивача Герасимчук М.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2016 року в позові Публічного акціонерного товариства (далі по тексту ПАТ) «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному об'ємі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримав, тоді як представник відповідачів просив її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Встановлено, і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 серпня 2015 року о 09 год. 30 хв. ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «Форд» д.н. НОМЕР_1 в м. Ковелі по вул. Незалежності перед початком руху та відразу, виконуючи маневр перестроювання, зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки та перешкоди іншим дорожнього учасникам руху, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, який рухався позаду по головній дорозі, внаслідок чого сталось зіткнення чи порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Диспозиція наведеної норми у взаємозв'язку зі ст. 60 ЦПК України покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року).

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністратвиного правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили, відповідачу ОСОБА_5 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження.

Із змісту вищевказаної постанови вбачається, що при вирішенні питання про наявність у діях водія ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, судом зроблено висновок про недотримання водієм ОСОБА_5 вимог ПДР, а саме: керував автомобілем без посвідчення водія, не вибрав безпечної швидкості та не зреагував на зміну дорожньої обстановки.

Водночас, як убачається з матеріалів вказаного адміністративного провадження, відповідач ОСОБА_5 на розгляд справи про адміністративне правопорушення не викликався, у зв'язку із чим був позбавлений можливості давати пояснення, заявляти клопотання чи подавати докази у даній справі. Протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_5 не складався.

Разом з тим, з огляду на зміст ч. 2 ст. 1166, ст. 1188 ЦК України, ч. 4 ст. 61 ЦПК України дії/бездіяльність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як учасників дорожнього руху, обсяг їх цивільно-правової відповідальності, має перевірятися судом у порядку доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав належну оцінку відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, який міститься в матеріалах справи та показам свідків, які були очевидцями даної пригоди: ОСОБА_7, ОСОБА_8, і з яких вбачається, що водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «Форд» та, розпочинаючи виконання маневру поворот ліворуч, не зайняв відповідного крайнього положення на проїзній частині, не пересвідчився у відсутності транспортних засобів, які рухаються у попутному напрямку, тоді як відповідач ОСОБА_5 рухався з допустимою швидкістю руху, і не маючи можливості передбачити такі дії останнього, вживав заходів для уникнення зіткнення, намагаючись об'їхати даний автомобіль ліворуч, і щоб уникнути наїзду на пішоходів скерував автомобіль у стовп.

Окрім того, висновки суду про порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, викладені в постанові Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2015 року ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_6, і спростовуються вищенаведеними доказами, а керування ОСОБА_5 транспортним засобом без посвідчення водія та Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не лежать у прямому причинному зв'язку із даною пригодою та її наслідками.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням вищенаведених положень матеріального закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_5 шкоди спричиненої унаслідок ДТП, як особи вина якої у заподіянні шкоди, у відповідності до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України об'єктивно не доведена.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді