Справа № 369/5557/16-ц
Провадження № 2/369/2728/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10.08.2016 року року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О., Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивачка, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2, про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що 28.01.2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1.

Від шлюбу мають двоє дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зареєстрованим місцем проживання дітей є АДРЕСА_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що сторони різні за характером люди з різними поглядами на подружнє життя, через що в сімї постійно виникали непорозуміння та сварки.

Позивачка зазначила, що на даний час сторони не проживають разом. Шлюбні, сімейні стосунки фактично припинені. Діти на даний час проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову.

В судове засідання позивачка та її представник зявилися. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання також зявилися. Позовні вимоги не визнали. Проти задоволення позову заперечували.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, заслухавши осіб, які брали участь у справі вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 зареєстрований шлюб у виконкомі Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1 від 28.01.2003 року.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.07.2016 року № 1795, діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за місцем проживання батька ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Також факт реєстрації та проживання дітей за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується довідкою виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.07.2016 року № 1796.

Крім того, згідно акту депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_6, від 01.08.2016 року діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за вказаною вище адресою проживають з моменту народження по теперішній час.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що до суду з вимогами щодо сплати аліментів вправі звернутися той з батьків з ким проживають діти, а також те, що позивачкою не надано докази того, що діти перебувають лише на її утриманні та, що відповідачка не надає матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що всупереч ст. 60 ЦПК України, позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 18 «Конвенції про права дитини», ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 181, 182, 185, 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 6, 15, 16, 30, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя Дубас Т.В.