Справа № 638/3575/16-ц
Провадження № 2/638/2531/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Задорожного М. І.

при секретарі Крупенко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого у власність ОСОБА_4 передано 32/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Очаківський, 1. Інші 68/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Очаківський, 1, належать на праві власності ОСОБА_2. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 18883611 від 12.03.2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є власниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, пров. Очаківський, 1, на підставі права спільної сумісної власності. Згідно свідоцтва про смерть від 16.08.2014 року серії І-ВЛ №452509, ОСОБА_4 помер 14 серпня 2014 року. Після смерті ОСОБА_4, спадкоємцями є його дружина ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_5, які мають право на спадкування по 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м Харків, пров. Очаківський, 1. Згідно свідоцтва про смерть від 03.10.2015 року серії І-ВЛ №512120 ОСОБА_5 померла 02.10.2015 року. Єдиними спадкоємцями після ОСОБА_5 є її мати ОСОБА_1, яка має намір припинити спільну сумісну власність на вищезазначену земельну ділянку шляхом визначення її частки, а саме 32/100 частин земельної ділянки в порядку спадкування по 16/100 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно. Нотаріус відмовив у посвідченні договору про визначення часток у спільній власності, на якому наполягали ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а сам визначити частку ОСОБА_1, яка дорівнює 32/100 частин зазначеної земельної ділянки, а ОСОБА_2 визначити частку, яка дорівнює 68/100 частин зазначеної земельної ділянки та видачі відповідного свідоцтва про право власності. При цьому, спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при визначенні часток у праві спільної власності на земельну ділянку відсутні. Такий варіант припинення спільної сумісної власності пояснюється тим, що перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову власність на земельну ділянку відповідає часткам сторін у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що розташоване на земельній власності, та абсолютно не оспорюється сторонами. Просить суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за відсутністю позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось ніким із сторін, 19.10.1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого у власність ОСОБА_4 передано 32/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Очаківський, 1, що підтверджує договір купівлі-продажу від 19.10.1993 року (а. с. 44-45).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 18883611 від 12.03.2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є власниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, провулок Очаківський, 1, кадастровий номер: :08:040:0004, на підставі права спільної сумісної власності (а. с. 46).

ОСОБА_4 помер 14 серпня 2014 року, що підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №452509, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 16.08.2014 року (а. с. 48).

Після смерті ОСОБА_4, спадкоємцями є його дружина ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_5, які мають право на спадкування по 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м Харків, пров. Очаківський, 1.

ОСОБА_5 померла 02.10.2015 року, що підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №512120, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 03.10.2015 року (а. с. 70).

Єдиним спадкоємцем після ОСОБА_5 є її мати ОСОБА_1.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до вимог статті 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 31, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 355, 368, 370, 372, 1216-1218, 1225-1226 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0905 га, що розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер 14 серпня 2014 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 18883611, від 12.03.2014 року.

Визначити, що частка ОСОБА_4, який помер 14 серпня 2014 року, у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0, 0905 га, що розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, складає 32/100 (тридцять дві сотих частин), що становить 0, 02896 га.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0, 0905 га, що розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, складає 68/100 (шістдесят вісім сотих частин), що становить 0, 06154 га.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/100 (шістнадцять сотих частин) земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, що становить 0, 01448 га, в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4, який помер 14 серпня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/100 (шістнадцять сотих частин) земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, що становить 0, 01448 га, в порядку спадкування за законом за ОСОБА_5, яка померла 02 жовтня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 68/100 (шістдесят вісім сотих частин) земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Очаківський, №1, що становить 0, 06154 га, належної йому та ОСОБА_4, який помер 14 серпня 2014 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 18883611, від 12.03.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: