АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4154/2014 Головуючий в 1-й інстанції - Шевченко Л.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

25 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Крижанівської Г.В.

при секретарі - Субчаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, у якому просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/3 частини його доходу, починаючи з 29.10.2015 до досягнення ним 23-річного віку на час навчання у вищому навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року та відповідно до свідоцтва про народження його батьком зазначено ОСОБА_3. Починаючи з 2004 року, батьки позивача спільного господарства не ведуть та проживають окремо. З цього часу відповідач не проявляє належної уваги до позивача, не цікавиться рівнем матеріального забезпечення. Всі матеріальні витрати по його утриманню здійснює його мати - ОСОБА_4.

На даний час він є студентом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» , де здобуває освітньо-кваліфікаційний ступінь «бакалавр», після отримання якого має намір отримати освітньо-кваліфікаційний ступінь «магістр».

Посилаючись на те, що він продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, власного доходу не має, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги обставини, викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях та прийшов до неправомірного висновку, що відповідач не може виконувати свій батьківський обов'язок щодо його утримання через наявність інших утриманців. Суд першої інстанції грубо порушив принцип рівності громадян перед законом, надавши перевагу правам на утримання одним синам його батька та позбавивши його фінансової допомоги. Судом не враховано, що відповідач не довів факту, що в нього відсутня можливість надавати йому допомогу, у зв'язку з навчанням, а наявність на його утриманні інших осіб не свідчить про відсутність такої можливості.

Вказував, що у відповідача є стабільний дохід у вигляді грошового утримання військовослужбовця. Його дружина отримує допомогу на молодшого сина, вони ведуть натуральне господарство, квартиру, яку батько отримав з розрахунку на нього, його брата та матір, вони здають в оренду.

Крім того, його навчання на бюджетній формі не підтверджує той факт, що йому не потрібні кошти для організації навчання - купівля зошитів, спеціалізованої літератури та інше.

Також вважає, що судом першої інстанції не враховано, що в нього є вади зору, в зв»язку з чим він змушений носити окуляри, які потрібно час від часу міняти, а також кожні півроку проходити курс лікування очей .

Крім того, доказів понесення витрат відповідача на утримання його батьків ним не надано.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі до 2004 року , від якого мають синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 року на родження.

На підставі рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2011 року з ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісячно до досягнення останніми повноліття.

На даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_2 досягли повноліття.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2014 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв»язку з його навчанням в розмірі 1/6 частини всіх його доходів щомісячно без урахування канікул, починаючи з 19.05.2014 року , і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку .

Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26.11.2015 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь нової дружини ОСОБА_6 на утримання їх сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј частини із всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.10.2015 року і до повноліття дитини, а також аліменти на утримання нової дружини ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку ( доходу), починаючи з 12.10.2015 року і по досягнення сином ОСОБА_8 трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно з довідкою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 16.10.2015 року за № 4021, ОСОБА_2 є студентом факультету вказаного закладу денної форми навчання за держзамовленням і закінчує університет 30.06.2019 року.

Відповідно до Витягу з медичної картки амбулаторного хворого, виданого поліклінікою комунальної 5-тої міської клінічної лікарні, ОСОБА_2 встановлено діагноз : змішаний астигматизм обох очей, амбліопія високого ступеня обох очей, оперована косоокість обох очей, з рекомендацією постійного носіння окулярів та контрольного обстеження один раз в шість місяців з повторним курсом лікування.

Заперечуючи проти позовних вимог сина ОСОБА_2, відповідач зазначав, що не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки за судовими рішеннями сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, а також сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його мати ОСОБА_6, яка є його новою дружиною, а також допомагає своїм батькам-пенсіонерам.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має матеріальної можливості утримувати позивача, врахувавши ті обставини, що на його утриманні перебувають дружина та їх син, при цьому ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина від першого шлюбу та допомагає своїм батькам-пенсіонерам, а також знаходиться на обліку в туберкульозному диспансері, що підтверджується довідкою Чортківського обласного комунального протитуберкульозного диспансеру за № 148 від 04.03.2011 року . Також судом враховано той факт, що навчання позивача здійснюється за рахунок коштів з державного бюджету.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов без належного з»ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до статті 199 Сімейного Кодексу України , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно із контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 04.02.2012 року проходить службу в бригаді тактичної авіації.

Як вбачається з відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, отриманих судом від ГУ ДФС у Хмельницькій області , то за 1-ий квартал 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримав доход у розмірі 18840,13 грн., за 2-ий квартал - 26576,10 грн, за 3-ий квартал - 20089,80 грн., за 4-ий квартал - 20665,80 грн., а за 1-ий квартал 2016 року - 31417,80 грн..

Відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд прийшов до висновку, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу з тих підстав, що має на утриманні повнолітнього сина від першого шлюбу, дружину та їх спільного сина, а також утримує батьків-пенсіонерів та має захворювання.

Проте, суд першої інстанції помилково вказав ці обставини як неспроможність відповідача надавати повнолітній дитині матеріальну допомогу, оскільки вказані підстави відповідно до ст. 200, 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а не при з»ясуванні можливості надавати матеріальну допомогу відповідно до ст. 199 СК України.

Так, ч. 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою за віком ( 44 роки) , перебуває на службі , за що отримує грошову винагороду у вищевказаному розмірі, приходить до висновку про можливість останнього надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_2, який після досягнення повноліття продовжує навчання, внаслідок чого дійсно потребує такої допомоги.

При цьому та обставина, що позивач навчається за рахунок коштів із державного бюджету, в зв»язку з чим судом першої інстанції не враховано доводи позивача щодо необхідності витрат на навчання, колегією суддів не враховується, зважаючи на потребу сина відповідача ОСОБА_2 в існуванні на період навчання (їжа ,одяг, комфорт, користування житлово-комунальними та медичними послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує, що за судовими рішеннями наведеними вище відповідач утримує повнолітнього сина від першого шлюбу на період його навчання, а також те, що на його утриманні перебувають його дружина та їх малолітній син, які проживають з відповідачем ОСОБА_3 однією сім»єю , що останнім не заперечується.

Також судом враховуються стан здоров»я позивача та стан здоров»я відповідача, який проходить службу у Збройних Силах України, що свідчить про його задовільний стан здоров»я .

При цьому колегія суддів звертає увагу , що при вирішенні даної справи суд першої інстанції врахував, що відповідач знаходиться на обліку в туберкульозному диспансері, що підтверджується довідкою Чортківського обласного комунального протитуберкульозного диспансеру за № 148 від 04.03.2011 року (а.с. 48).

Проте вказаний доказ суд першої інстанції оцінив з порушенням норм процесуального права, так як дана довідка підтверджує, що на обліку в туберкульозному диспансері перебуває ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, а не відповідач у справі.

Оцінюючи надані відповідачем докази на підтвердження того, що на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що будь-яких доказів зазначеному матеріали справи не містять, окрім довідки Чортківського обласного комунального протитуберкульозного диспансеру за № 148 від 04.03.2011 року про те, що ОСОБА_9 знаходиться на обліку в туберкульозному диспансері.

Однак і вказаний доказ неможна взяти до уваги, оскільки датований він 2011 роком, що не може розцінюватись як його достовірність на даний час.

Таким чином, зважаючи на засади виваженості, розумності та справедливості, принцип рівності прав, наданих громадянам Конституцією України, колегія суддів вважає за потрібне визначити розмір аліментів на повнолітнього сина відповідача, ОСОБА_2, у розмірі 1/6 частини

Той факт, що загальний розмір аліментів, що стягується з доходу відповідача становить 7/12 частин усіх його доходів, на висновок колегії суддів не впливає, оскільки відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_2 зі стягненням з відповідача в доход держави судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України у розмірі 1023,12 грн. ( 487,20 грн. судовий збір за подання до суду позовної заяви , що складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати на час подання позову та 535,92 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення суду, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» складає 110 % відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти у розмірі 1/6 частки доходу, починаючи з 29 жовтня 2015 року до досягнення двадцятитрьохрічного віку на час навчання у вищому навчальному закладі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1023 грн. 12 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -