Справа № 442/2054/16 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3577/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

прокурора відділу прокуратури Львівської області Заяць І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, Дрогобицького управління державної казначейської служби України Львівської області, Дрогобицької міської прокуратури про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції 25 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що бездіяльність державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Вороняк І.Б. у виконанні рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь пені в розмірі 89 394 грн.60 коп. за несплату аліментів, завдала їй великих незручностей, глибина її душевних страждань є безмежною через те, що остання відчуває занепокоєність, нервозність, великий сором, приниження, страх та відчай, які безпосередньо є наслідком неправомірної, умисної бездіяльності відповідача, яку визнано незаконною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2015 року.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю.

З даним рішенням не погодилася позивачка. Вважає, що при розгляді даної справи, судом було допущено неправильне застосування норм матеріального та порушено норми процесуального права, рішення суду винесено без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, в рішенні не вказано назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд І інстанції керувався. Крім цього, апелянт зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд не вказав, якими саме належними та допустимими доказами необхідно обґрунтовувати заподіяння моральної шкоди, та яка норма чинного законодавства України це передбачає. Позивач вважає, що, оскільки, неправомірність дій, а отже і вина, відповідача - ВДВС Дрогобицького МУЮ встановлена судом та підтверджена матеріалами справи, тому, на думку апелянта, вона має повне право на відшкодування завданої їй такими неправомірними діями моральної шкоди. Посилається на ст.56 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, та на ст. 1167 ЦК України, вказуючи, що перелік випадків відшкодування моральної шкоди не є вичерпним. Крім цього, вважає, що до спірних правовідносин застосовуються положення загального законодавства про відшкодування моральної шкоди. Наголошує, що жодних правових підстав для відмови в задоволенні її позову не було, тому апелянт має повне право на відшкодування завданої їй неправомірними діями моральної шкоди.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.28-33).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора Заяць І.І. в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, визнано бездіяльність державного виконавця цього відділу ДВС Вороняк І.Б. щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 та користь ОСОБА_3 пені за несплату аліментів в розмірі 89 394 грн. 60 коп. незаконною та зобов'язано відділ ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції усунути порушення Закону України «Про виконавче провадження2 та виконати вказане судове рішення (а.с.8).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК).

Звернувшись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_3 виходила з того що бездіяльність державного виконавця відділ ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. у виконанні вказаного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 та користь ОСОБА_3 пені за несплату аліментів в розмірі 89 394 грн. 60 коп., завдала їй «великих незручностей та значної моральної шкоди». При цьому вказує що» глибина її душевних страждань «…є безмежною, через те, що я по сьогоднішній день відчуваю занепокоєність, нервозність, великий сором, приниження, страх та відчай. Які пов'язані із спричиненою мені моральною шкодою». (а.с.2).

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до встановлених ст. 1167 ЦК України загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що містяться в п.п.4, 5 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що, за наявності та доведеності самого факту протиправної поведінки відповідача, яка виразилась у бездіяльності з виконання судового рішення, позивач ОСОБА_3 не надала суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди цією бездіяльність державного виконавця, як і наявність причинного зв'язку між заподіянням такої шкоди і протиправним діянням заподіювача. Такі докази позивач не надала і суду апеляційної інстанції.

Сам факт неправомірних дій державного виконавця, які безспірно встановлені судом та не заперечуються відповідачем, самі по собі не свідчать про заподіяння немайнової шкоди позивачу та не підтверджують того, що такі дії відповідача викликали негативні наслідки немайнового характеру для позивача та явились причиною його моральних страждань.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.