Справа № 459/4149/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/3226/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 -

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи Червоноградської державної нотаріальної контори, про визнання договору недійсним та нікчемним.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії по її відчуженню.

Ухвалу суду оскаржили представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржена ухвала є незаконною, постановленою з неправильним встановленням обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Вважають, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання судового рішення. Крім того вказують, що районним судом не встановлено, кому саме на праві власності належить спірне приміщення.

Просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, з участю третьої особи - Червоноградської державної нотаріальної контори, про визнання договору довічного утримання недійсним та нікчемним.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами від 12.06.2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п.7 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється у порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна містити мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд(суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким керувався суд при постановленні ухвали.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 - 153 ЦПК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: