№ 201/7454/16 - ц
провадження 2/201/2037/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на лікування та розвиток дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 травня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на лікування та розвиток цієї дитини, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що з 26 березня 2011 року з відповідачем перебували в шлюбі, мають одну спільну неповнолітню дитину, відповідач є батьком цієї неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є мамою цієї дитини. Стосунки з відповідачем не склалися, стало питання про розлучення і рішенням суду від 02 квітня 2013 року їх шлюб було розірвано. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини участі зараз не приймає, не працює, стосунки у них з чоловіком не склалися і вони мешкають не разом. Вона (позивачка) зараз працює, доглядає дитину. Матеріально погано забезпечена. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини до досягнення дочкою повноліття в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно на дитину, починаючи стягнення з часу подання позову.

Крім того, дитина часто хворіє, в зв'язку з чим дівчинка проходила необхідні дослідження та приймала ліки. Всі витрати пов'язані з лікуванням дочки були понесені позивачем. Окрім того позивачем були витрачені кошти на оздоровлення і лікування дочки, різностороннє навчання, харчування, позивачем також були понесені витрати на додаткові обстеження дитини, дочка як малолітня дитина потребує постійного стороннього догляду. Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про відшкодування додаткових витрат зараз і в майбутньому (хоча б половини) на утримання дитини. Однак вказана вимога залишилась без задоволення. Вона (позивач) зараз працює, доглядає дитину, матеріально позивачка погано забезпечена. Дохід у відповідача є, інших дітей він не має і інші аліменти не виплачує, у вихованні та іншому добровільному матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача і додаткові витрати на утримання і розвиток їх неповнолітньої дочки в розмірі 8786 грн. 47 коп. (фактичні витрати по документам), задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував частково, вказавши, що дійсно перебували в шлюбі, мають дитину, разом не мешкають, але він зараз не працює, не має доходів і також у нього скрутне матеріальне становище. Згоден на частину вказаних позивачкою аліментів, не заперечував і проти додаткових витрат на дитину, але вважає заявлені позивачкою суми завищеними і тому просив в задоволенні позову відмовити повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26 березня 2011 року. Від цього шлюбу та спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину, відповідач є батьком цієї неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сімї не склалися, шлюбні стосунки були припинені, стало питання про розлучення і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2013 року їх шлюб було розірвано. Сторони разом не мешкають, стало питання про вирішення спору про порядок виховання і утримання неповнолітньої дитини.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 мешкає разом зі своєю неповнолітньою дитиною дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається її вихованням та утриманням, лікуванням і розвитком дитини. Відповідач на утримання цієї неповнолітньої дитини регулярну матеріальну допомогу (раніше і останнім часом) не надає.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що дочка сторін ОСОБА_3 неповнолітня, свого постійного доходу не має, знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, але має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька цієї дитини, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини дочки ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття. При цьому суд враховує наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Щодо матеріального становища відповідача: судом встановлено, відповідач офіційно не працює, не має постійної офіційної заробітної плати, має тимчасові заробітки, інших відомих прибутків зараз відповідач не отримує; аліменти на утримання інших дітей чи інш. не виплачує. З наведеного вбачається що доходи відповідача є не значними, але вони дають можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень. При цьому суд виходить з наступного.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач частково виплачував аліменти в добровільному порядку (останній місяць і не значну суму), не працює, має не регулярні доходи і не суттєве матеріальне становище (має одноразові заробітки).

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову в цій частині, а тому можливим їх задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки з 23 травня 2016 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу зараз не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.

Згідно з наданими копіями чеків, квитанцій на придбання лікарських препаратів за період лікування, обстеження, перебування в лікарні, додаткового харчування, навчання, відвідування дитячих розвиваючих і інш. закладів та інш. дитини сторін позивачем було проведено витрати витрачено 8786 грн. 47 коп.. Враховуючи викладене та наявність всіх чеків (доказів) на вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача і в цій частині, оскільки вказана сума була вже реально витраченою позивачкою як додаткова сума на утримання дитини; вимоги про стягнення коштів на майбутнє не ґрунтуються на законі. При цьому суд враховує, що відповідач фактично відсторонився від додаткових витрат на утримання дочки, вважає, що аліментів достатньо і для цього, а тому ці витрати не несуть за собою реальної потреби дочкою.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову і в цій частині, а тому можливим їх задоволення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача та їх неповнолітньої дочки по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього та предмета спору і не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з позовними вимогами, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 23 травня 2016 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, стянути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткові витрати на лікування та розвиток неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в сумі 8786 грн. 47 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини та додаткових витрат на лікування та розвиток цієї дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 7, 150, 155, 180, 181, 182, 183, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 88, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 23 травня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стянути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткові витрати на лікування та розвиток неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини ОСОБА_1 в сумі 8786 грн. 47 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -