Провадження № 2-о/761/185/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що вона є спадкоємицею майна після смерті її чоловіка ОСОБА_3.

Свою заяву мотивує тим, що вона в 2006 році уклала шлюб із громадянином Великобританії ОСОБА_3. Після укладення шлюбу вони разом із чоловіком постійно проживали в м. Севастополі (АР Крим).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, яке належало померлому. 27.12.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої севастопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. На підставі її заяві була заведена спадкова справа на майно померлого ОСОБА_3 № 325/2013. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися та відповідно заповіт померлим ОСОБА_3 також не складався. Тобто, ОСОБА_1 була єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_3.

На час смерті ОСОБА_3, він був власником грошових коштів, які знаходилися на рахунку НОМЕР_2 в "HSBC" Bank у Великобританії. Для отримання відповідних грошових коштів ОСОБА_1 мала пред'явити у банк свідоцтво право на спадщину за законом, яка знаходиться за кордоном (Форма 16), яке ОСОБА_1 мала б отримати після спливу шести місяців після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (після ІНФОРМАЦІЯ_3 р.). Однак, ОСОБА_1 не встигла отримати відповідний документ, оскільки в березні 2014 року територія АР Крим була окупована Російською Федерацією та відповідно була припинена діяльність українських нотаріусів в АР Крим. Таким чином, ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду із цією заявою для встановлення факту, що вона дійсно є єдиною спадкоємицею майна свого покійного чоловіка ОСОБА_3, оскільки відповідний документ необхідний для пред'явлення його до компетентних органів Великобританії (зокрема, до банківських установ), щоб ОСОБА_1 змогла отримати у власність відповідне спадкове майно (грошові кошти), які належали ОСОБА_3 у Великобританії. Іншим чином, ніж за допомогою рішення суду, підтвердити законність своїх прав на спадкове майно ОСОБА_3 ОСОБА_1 не може у зв'язку із відсутністю законодавчого врегулювання відповідної ситуації в Україні.

У зв'язку із викладеними обставинами, ОСОБА_1 просила задовольнити її заяву та встановити факт, що вона є спадкоємицею майна її померлого чоловіка ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник заявниці подану заяву підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки на час розгляду справи не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність, за наявними у справі доказами.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином Великобританії ОСОБА_3 (ОСОБА_3), який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції в м. Севастополі Автономної Республіки Крим (Україна).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі АР Крим (Україна).

На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно проживав в Україні (АДРЕСА_1), що підтверджується довідкою реєстрації місця проживання фізичної особи, виданої КП "Жилсервіс-23".

Згідно із ст. 70 ЗУ "Про міжнародне приватне право ", спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання,

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1268, 1270 ЦК України, особи, які бажають прийняти спадщину, звертаються у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Особи які не подали відповідну заяву у встановлений строк вважаються такими, що не прийняли спадщину.

27 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 до Четвертої севастопольської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 325/2013.

Інші особи із відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталися. Заповіт ОСОБА_3 також не складався.

Відповідно до листа із британського (англійського) банку "HSBC" Bank від 28.10.2013 р., ОСОБА_1 було повідомлено, що на рахунку НОМЕР_2, який належить її чоловікові ОСОБА_3, знаходяться грошові кошти в розмірі 15407,60 фунтів стерлінгів.

Відповідні кошти Банк був готовий виплатити ОСОБА_1 після представлення документа, який би посвідчував (підтверджував) її права, як спадкоємця ОСОБА_3, на ці кошти, а саме, свідоцтво про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, виданого українським нотаріусом в АР Крим (за місцем відкриття спадщини та заведення спадкової справи).

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 не змогла належним чином оформити свої спадкові права та відповідно не змогла отримати свідоцтва про право на спадщину на відповідне спадкове майно, яке належало її чоловіку ОСОБА_3 у Великобританії, у зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією в березні 2014 р. (і до цього часу).

Відповідно до листа № 5467/33734-0-33-15/13 від 31.12.2015 року за підписом заступника міністра юстиції України, представнику ОСОБА_1 було надано роз'яснення про те, що вирішення відповідної ситуації (отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася на території АР Крим) є наразі законодавчо не врегульованим, оскільки, відповідно до п.п. 2.1. п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкова справа заводиться лише один раз (вперше) за місцем відкриття спадщини (проживання померлої особи) на підставі першої заяви про прийняття спадщини та відповідно цим порядком (або іншим нормативним документом) не передбачено повторне заведення спадкової справи нотаріусом, зокрема, на підконтрольній Україні території. У зв'язку із відповідними обставинами ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1, як спадкоємиця майна свого померлого чоловіка ОСОБА_3, подавши вчасно заяву про прийняття спадщини, не має ні фактичної, ні правової можливості оформити свої спадкові права та отримати документи (свідоцтво про право на спадщину, яка залишилася за кордоном), які підтверджували б, що вона є спадкоємицею свого чоловіка (ОСОБА_3) та відповідно на підставі яких вона могла б отримати спадкове майно, яке належало її чоловікові у Великобританії (або в іншій країні).

Таким чином, зважаючи на відсутність відповідного Закону (постанови), який регулював би відповідні спірні питання, а також у зв'язку із відсутністю визначеного законодавством України відповідного органу (установи), який мав би оформлювати спадкове майно за відповідних обставин, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з метою підтвердження в судовому порядку законності її прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_3 за межами України (у Великобританії), шляхом винесення судом відповідного рішення про встановлення факту, що спадкоємицею майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є його дружина ОСОБА_1.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (на момент смерті). Спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є діти, батьки померлого та чоловік (дружина) померлого, який пережив померлого.

Таким чином, зважаючи на наведені норми українського законодавства, а також докази (документи), які наявні у матеріалах справи, ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка, та відповідно їй, як спадкоємиці ОСОБА_3, з дня його смерті належить усе спадкове майно померлого ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із ст. 66 ЗУ "Про нотаріат ", на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (п.п. 4.9. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 р.).

Відповідно до п. 6.14. розділу VI Правил ведення нотаріального діловодства (затвердженого наказом МЮУ № 3253/5 від 22.12.2010 р.), нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину за формами, установленими цими Правилами (додаток 25). Зокрема, Форма 16 цього додатку визначає бланк свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном.

Однак, у зв'язку із окупацією території Автономної Республіки Крим та у зв'язку із відсутністю законодавчого регулювання відповідної ситуації в Україні, отримання ОСОБА_1 у будь-якого українського нотаріуса (на підконтрольній Україні території) відповідного документа, який би підтверджував її права спадкоємця, на майно померлого ОСОБА_3 за кордоном (свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном) є неможливим.

Відповідно до ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч.3,4 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремою провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Наведений у ст. 256 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами та/або установами інших держав.

Таким чином, оскільки встановлення факту про визнання ОСОБА_1 спадкоємицею майна, яке належало ОСОБА_3 є необхідним для оформлення її спадкових прав на майно ОСОБА_3 за кордоном (у Великобританії): іншим чином, ніж через судове рішення, підтвердження законності спадкових прав ОСОБА_1 на майно ОСОБА_3, не є можливим, а також це не є можливим у зв'язку із відсутністю законодавчого врегулювання відповідної ситуації в Україні (неможливості отримання у нотаріуса Четвертної севастопольської державної нотаріальної контори або в іншого українського нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, як документа який би підтверджував спадкові права ОСОБА_1 на майно ОСОБА_3 за кордоном), суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити та встановити факт, що спадкоємицею майна громадянина Великобританії ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є його дружина ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт, що спадкоємицею майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є його дружина ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: