У х в а л а

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю продовольчої компанії «Зоря Поділля» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів про розірвання оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, поданою представником ОСОБА_11, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю продовольча компанія «Зоря Поділля» (далі - ТОВ ПК «Зоря Поділля») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що воно є правонаступником усіх прав та обов'язків товариства з обмеженою відповідальністю «Янів» (далі - ТОВ «Янів»), припиненого за рішенням власника шляхом приєднання до ТОВ ПК «Зоря Поділля».

Позивач вказував, що 30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 75; 27 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання зазначеного договору оренди землі.

30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року № 59; 27 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання зазначеного договору оренди землі.

07 червня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 01; 30 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_6 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 30; 25 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

30 травня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_7 було укладено договір оренди землі строком на 10 років; зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 88; 30 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

07 червня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_8 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 94; 31 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_9 було укладено договір оренди землі строком на 10 років; зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 68; 27 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_10 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у державному реєстрі 15 червня 2006 року за № 58; 27 серпня 2010 року між сторонами було укладено угоду про розірвання даного договору оренди землі.

Позивач зазначав, що зі сторони ТОВ «Янів» угоди про розірвання договорів оренди землі було підписано директором ОСОБА_12, проте, фактично ОСОБА_12 угоди про розірвання договорів оренди землі з відповідачами не підписував, оскільки це суперечило інтересам ТОВ «Янів» та ставило під загрозу здійснення виробничої діяльності в майбутньому. ТОВ ПК «Зоря Поділля» в подальшому звернулося до Теплицького РВ УМВС України з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення шляхом фальсифікації (підробки) угод про розірвання договорів оренди землі, що завдало значних збитків ТОВ ПК «Зоря Поділля», та по даному факту було розпочато кримінальне провадження, під час якого встановлено, що директор ТОВ «Янів» ОСОБА_12 жодних угод про розірвання договорів оренди землі не підписував.

На підставі наведеного позивач просив визнати недійсними зазначені вище угоди про розірвання договорів оренди землі, укладені між ТОВ «Янів» та відповідачами.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ ПК «Зоря Поділля» задоволено, рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 75 від 15 червня 2006 року) від 27 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_3 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 30 від 15 червня 2006 року) від 25 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_6 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 59 від 15 червня 2006 року) від 27 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_4 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 01 від 15 червня 2006 року) від 30 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_5 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 88 від 15 червня 2006 року) від 30 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_7 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 94 від 15 червня 2006 року) від 31 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_8 та ТОВ «Янів».

Визнано недійсною угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстр № 58 від 15 червня 2006 року) від 27 серпня 2010 року, укладену між ОСОБА_10 та ТОВ «Янів».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - ОСОБА_11, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 14 вересня 2015 року встановлено, що угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок підписано не директором ТОВ «Янів» ОСОБА_12, а іншою особою із ретельним наслідування підпису останнього, у зв'язку із чим дійшов виноску про відсутність волевиявлення товариства на припинення правовідносин між ТОВ «Янів» та відповідачами, проте враховуючи відсутність клопотання про поновлення строку позовної давності, відмовив у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, виходив з того, що позивач є правонаступником ТОВ «Янів» з 02 грудня 2013 року, а тому саме з цього часу у нього виникло право на звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права і строк дії договорів оренди на час звернення з позовом не закінчився, у зв'язку із чим дійшов висновку, що товариством не пропущено строк звернення до суду, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2005 року та 07 червня 2005 року між ТОВ «Янів» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договори оренди землі строком на 10 років, які у 2006 році зареєстровані Теплицьким відділенням Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Згідно наявних у справі копій угод, датованих у період з 25 по 31 серпня 2010 року, ТОВ «Янів» та відповідачі по справі уклали угоди про розірвання зазначених договорів оренди землі.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ТОВ «Янів» припинено 02 грудня 2013 року, а його правонаступником є ТОВ ПК «Зоря Поділля» (а. с. 158-160, т. 3: а. с. 240-243, т. 2).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 14 вересня 2015 року № 13119/13120/15-32/13430/13431/15-32 підписи від імені ОСОБА_12 на угодах про розірвання договорів оренди землі виконані не самим ОСОБА_12, а іншою особою з наслідуванням підпису останнього (а. с. 3-12, т. 4).

Зважаючи на наведене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність волевиявлення ТОВ «Янів» на припинення правовідносин між ним та відповідачами щодо оренди земельних ділянок.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідачів, зокрема, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду та просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Указані висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15, від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції, дослідивши, зокрема, відмовний матеріал № 1100 та матеріали кримінального провадження № 0000107, виходив з того, що про укладення зазначених угод ТОВ «Янів» та ТОВ ПК «Зоря Поділля» стало відомо у 2011 році, що не заперечувалось сторонами та підтверджується відмовним матеріалом, а саме протоколом огляду місця події, згідно з яким при вилученні угод у відділі Держкомзему у Теплицькому районі про розірвання договорів оренди землі був присутній представник позивача ОСОБА_13, та довідкою від 23 листопада 2011 року про подвійне виготовлення директором ТОВ «Янів» круглих печаток: дозволи на їх виготовлення від 15 березня 2000 року № 23 та від 05 травня 2006 року № 25.

При цьому судом першої інстанції вмотивовано критично оцінено покази свідка ОСОБА_12, які різняться як на час перевірки у 2011-2012 роках (в той час, коли він працював у ТОВ «Янів»), так і на час його роботи в ТОВ ПК «Зоря Поділля» з 2014 року.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність угод про розірвання договору оренди землі у 2011 році, що в розумінні ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, в той час як до суду звернувся лише у березні 2015 року, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, при дослідженні доказів у справі, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, вдався до їх переоцінки, дійшовши помилкового висновку, що ТОВ ПК «Зоря Поділля» не пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду у нього виникло тільки з 02 грудня 2013 року, тобто з часу припинення ТОВ «Янів».

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, подану представником ОСОБА_11, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року скасувати, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович