УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати її звільнення незаконним та поновити її на посаді інженера II категорії відділу № 728 Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» (далі - ДП «КДЗ «Буревісник»);

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2014 року по день поновлення на роботі, а також в порядку відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що з 07 серпня 1975 року вона працювала на посаді інженера II категорії у відповідача і розмір її посадового окладу з 01 грудня 2008 року становив 1 205 грн на місяць, проте 16 січня 2014 року її було ознайомлено з наказом від 11 січня 2014 року № 6 про розірвання безстрокового трудового договору у зв'язку із скороченням чисельності працівників з 15 березня 2014 року, та запропоновано посаду контролера-сторожа на контрольно-пропускному пункті заводу відділу № 740 з окладом 795 грн на місяць, від якої вона відмовилась, у зв'язку із чим 17 березня 2014 року її було звільнено з роботи та видано трудову книжку.

Посилаючись на те, що звільнення з роботи мало місце з порушенням трудового законодавства, а саме: без належного отримання згоди профкому заводу на звільнення працівника; запропонована адміністрацією заводу посада контролера-сторожа з окладом 795 грн на місяць свідчить про намір роботодавця (відповідача) звільнити її за будь-яких умов, оскільки запропонована посада не відповідала рівню кваліфікації та досвіду, рівню оплати праці тощо, однак в той же час адміністрацією відповідача вживались заходи по залученню сторонніх осіб для роботи у відділі № 728, в якому вона працювала; при цьому звільнення було здійснено в неробочий день - суботу 15 березня 2014 року, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, направлене на поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_4

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ДП «КДЗ «Буревісник», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, наказом від 18 серпня 1975 року №201-к ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ДП «КДЗ «Буревісник»на посаду техніка-плановика, а наказом від 31 січня 1995 року № 15-к призначена на посаду інженера II категорії у відділі технічної документації, яку обіймала до дня звільнення (а. с. 5, 221, т. 1).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30 листопада 2011 року порушено справу про банкрутство ДП «КДЗ «Буревісник».

Наказом від 11 січня 2014 року № 6, у зв'язку зі змінами в штатному розписі підприємства та розірвання трудових договорів з 15 березня 2014 року, зокрема, прийнято рішення про скорочення посади інженера відділу № 728, яку обіймала позивачка, та розірвано з 15 березня 2014 року з нею трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким позивачку ознайомлено 16 січня 2014 року, вручено попередження про наступне вивільнення з 15 березня 2014 року та запропоновано посаду контролера-сторожа на контрольно-пропускному пункті охорони заводу - відділу № 740 з окладом 795 грн на місяць, від якої позивачка відмовилася (а. с. 185, т. 1).

Згідно з наказом від 18 лютого 2014 року № 12 та на підставі наказу від 03 лютого 2014 року № 10 «Про затвердження штатного розпису» на 2014 рік посаду інженера II категорії відділу № 728, яку обіймала ОСОБА_4, було переміщено на період з 03 лютого 2014 року до 15 березня 2014 року у створену інженерно-технічну службу, а згідно з наказами від 01 листопада 2013 року № 90 та від 02 грудня 2013 року № 99 усі робочі дні з 02 січня 2014 року по 31 березня 2014 року було оголошено додатковими вихідними днями, що не заперечувалося позивачкою.

15 січня 2014 року до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва відповідачем було надано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, що підтверджується звітною інформацією за формою №4-ПН (а. с. 183, т. 1)..

При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахували висновки і мотиви скасування попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанцій, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми трудового права, які їх регулюють, виходили з того, що скорочення штату працівників станом на січень 2014 року відбувалось у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, оптимізації структури підприємства та за умови порушення господарським судом справи про банкрутство відповідача, а також врахували, що звільнення працівників, в тому числі й позивачки, мало місце на підставі згоди профспілкового комітету ДП «КДЗ «Буревісник» відповідно до протоколу засідання профкому від 17 січня 2014, про засідання якого позивачка була повідомлена належним чином, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень норм трудового законодавства при звільненні позивачки.

При цьому апеляційним судом вмотивовано зазначено про те, що державне підприємство перебуває на стадії ліквідації й не веде господарської діяльності, а в даний час на підприємстві виконуються лише функції збереження державного майна.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович