Провадження 2/522/4308/15
У Х В А Л А

07 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що на примусовому виконанні відділу знаходиться виконавче провадження ВП№50105189 з примусового виконання виконавчого листа №522/19918/14-ц, який видав Приморський районний суд м.Одеси 19.01.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 2069025,00 грн..

09.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк на самостійне виконання до 16.02.2016 року.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, боржник ОСОБА_2 12.02.2016 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

Боржником не надано документального підтвердження виконання рішення суду, в строк наданий йому для самостійного виконання, тому державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №В-11/159/50205289 від 09.02.2016 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми стягнення 2069025,00 грн..

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1; стояночне місце № 5,6 по пров. Цегляному, 3/1; квартира АДРЕСА_2.

Згідно відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області ОСОБА_4, про накладення арешту на майно №б/н від 12.01.2011 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2.

Згідно довідки ДПС України платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно довідки з Пенсійного фонду України боржник працює в філія «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця», .

Згідно довідки з ОСОБА_5 України в Одеській області боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки з ТСЦ №5141Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області за боржником зареєстровано транспортний засіб: LEXUS LX470, д/н НОМЕР_1.

Постановою про розшук майна боржника №В-11/159 (ВП №50105189) від 23.06.2016 року було оголошено розшук вищевказаного транспортного засобу належного боржнику.

Виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 в вищевказаній квартирі було виявлено рухоме майно належне боржнику.

Актом опису й арешту майна від 16.06.2016 року рухоме майно належне боржнику, яке знаходилось в квартирі АДРЕСА_4 було описано й арештовано.

Для встановлення ринкової вартості описаного й арештованого майна належного боржнику, державним виконавцем було призначено субєкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА», про що 23.06.2016 року винесено відповідну постанову.

22.07.2016 року на адресу відділу надійшов звіт з оцінки майна належного ОСОБА_2, описаного а арештованого актом опису й арешту від 16.06.2016 року.

Ринкова вартість рухомого майна без ПДВ складає 602126,00 грн..

05.08.2016 року на адресу відділу надійшла заява адвоката ОСОБА_6, який надає адвокатські послуги ОСОБА_2, якою просить призначити рецензування звіту з оцінки майна від 19.07.2016 року.

27.07.2016 року на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_7, представника ОСОБА_3, якою просить звернутись до Приморського районного суду м.Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2, посилаючись на те, що до теперішнього часу боржником не зроблено жодних дій спрямованих на погашення заборгованості за виконавчим листом, натомість боржник всіляко ухиляється від сплати боргу за виконавчим документом.

Зокрема ОСОБА_2 не допускав субєкта оціночної діяльності для проведення фото фіксації майна, яке було описано й арештовано актом опису й арешту майна від 16.06.2016 року, посилаючись на те, що він знаходиться за межами України.

До своєї заяви ОСОБА_7 додає копію паспорта на імя ОСОБА_2, в якому наявні відмітки про перетинання державного кордону України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років) , вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Згідно вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби , судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

При розгляді заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання, оскільки Приморським ВДВС м.Одеси не надано суду доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Керуючись ст.377-1ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко

07.09.2016