Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/3882/15 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
Провадження № 22-ц/778/3149/16 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бондаря М.С.,

Полякова О.З.,

при секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталії Григорівни, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г., ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним.

В позові зазначала, що її батьку ОСОБА_6 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є вона та рідна сестра - ОСОБА_5 За життя їх батько склав заповіт, яким він заповідав їй 71/100 частин зазначеного житлового будинку та 29/100 частин житлового будинку її сестрі ОСОБА_5 Заповіт був посвідчений 20.04.2002 року за р.№ 4-726 державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Чирвою Л.А. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом, їй стало відомо, що 03.04.2013 року її батько уклав договір дарування, яким частину житлового будинку АДРЕСА_1 подарував ОСОБА_5. Зазначає, що на час укладення даного договору її батько був фактично сліпою людиною, не міг читати, самостійно не міг поставити підпису страждав на хронічні захворювання очей. Посилаючись на викладене, просила суд визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 04.03.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., реєстраційний номер 257, на підставі порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_9, ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_10, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Померлий є батьком позивача, що підтверджено свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про укладення нею шлюбу.

За нотаріально посвідченим договором 04.03.2013 року ОСОБА_6 подарував своїй дочці ОСОБА_5 2/3 частини будинку АДРЕСА_1

Вказане майно належало дарувальнику на підставі дубліката свідоцтва №163 про право особистої власності на житловий будинок.

Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, реєстраційний номер 257.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що підстави визнання правочину недійсним визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Позивач посилалася на такі фактичні підстави позову як нездатність батька при укладенні договору дарування прочитати документ через вади зору та порушення нотаріусом вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який не перевірив здатність дарувальника усвідомлювати значення нотаріальної дії, наявність волі, а також не прочитав вголос текст документа.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання договору дарування недійсним позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо сліпоти дарувальника, якому договір дарування не був прочитаний нотаріусом вголос, що тягне недійсність договору, не мають свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції у справі проведена судова медична експертиза, за висновками якої не підтверджується сліпота дарувальника, а йдеться про значне вади зору та можливість читання тексту великого розміру (18 пунктів) у окулярах. При цьому питання про читання за допомогою лупи не з'ясовано у зв'язку із відсутністю лупи, яку міг використовувати дарувальник.

При цьому, суд першої інстанції дослідив та оцінив у якості доказів показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, кожна з яких окремо пояснили, що на час підписання оспорюваного договору працювали у нотаріуса Хамула Н.Г., на цей час звільнилися. Обставини договору пам'ятають, дарувальник сам читав договір, задавав питання, при цьому користувався окулярами та лупою, ознак повної сліпоти не виявляв, орієнтувався, вад воли не помітили.

Виходячи із належно встановлених судом першої інстанції тих обставин, що дарувальник самостійно читав договір за допомогою лупи і в окулярах, не мають свого підтвердження доводи апеляційної скарги про відсутність лупи на час укладання договору і не спростовують висновки рішення суду доводи про відсутність лупи на даний час.

Відповідно до встановлених обставин не мають свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Доводи апеляційної скарги про недієздатність дарувальника, та такий його стан, який не дозволяв розуміти значення своїх дій і керувати ними, спростовані під час апеляційного розгляду справи, виходячи з таких обставин.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються (звільненні від доказування) при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.04.2015р., яке набрало законної сили 09.07.2015р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 04.03.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., реєстраційний номер 257. Підставами позовних вимог ОСОБА_3 зазначала те, що за станом здоров'я дарувальник не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Вказані позивачем обставини не знайшли свого підтвердження.

З викладеного слідує висновок, що наведеним рішенням суду встановлено, що дарувальник мав стан здоров'я, який не перешкоджав йому усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому дана обставина звільнена від доказування в силу ч.3 ст.61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з оцінкою судом першої інстанції доказів у справі не можуть спростувати рішення суду, оскільки суд першої інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і оцінив надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: