печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0711/0608/45-026 від 24.06.2008,-

В С Т А Н О В И В :

05.05.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, який в подальшому уточнив та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №0711/0608/45-026 від 24.06.2008, укладений між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ «Дельта Банк» з підстав, передбачених ст.ст. 203,215 ЦК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором укладений всупереч вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, посилаючись на ненадання йому примірнику оспорюваного договору, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості ознайомитись з його умовами. Крім того зазначає, що оспорюваний договір суперечить вимогам ст. 24 Закону України «Про іпотеку», оскільки останній нотаріально не посвідчений.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив про відсутність підстав згідно чинного цивільного законодавства для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним. При цьому зазначив, що договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №0711/0608/45-026 від 24.06.2008 укладений в належній формі, між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, а заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється відповідно до ст. 514 ЦК України без згоди боржника.

Відповідач ПАТ «Омега Банк», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, на підставі ст. 169 ЦК України та враховуючи заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача ПАТ «Омега Банк», визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача ПАТ «Омега Банк».

Суд, заслухавши представника позивача, думку представника відповідача ПАТ «Дельта Банк», з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом, 24.09.2008 між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №0711/0608/45-026, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у розмірі 62 000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 11,90% річних строком повернення до 24.06.2038.(а.с.6-14)

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24.06.2008 між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір №0711/0608/45-026-Z-1, відповідно до умов якого позивач передав банку в іпотеку квартиру №3, що розташована у будинку №57 по пр-ту 40-річчя Перемоги у м.Запоріжжя. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Пянтковською О.Г. (а.с.16-19)

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно умов якого ПАТ «Сведбанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги, що належить ПАТ «Сведбанк», сплатив ПАТ «Сведбанк» ціну права вимоги, став кредитором за кредитними договорами. (а.с.48-62) Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№1306,1307.

Згідно витягу з Додатку №1 до вказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Сведбанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між позивачем та ВАТ «Сведбанк». (а.с.63)

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Сведбанк» перейменовано на ПАТ «Омега Банк». (а.с.97)

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимог і за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.655, ч.3 ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи позов, позивач просить визнати недійсним вище вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги з тих підстав, що позивачу не було надіслано примірник оспорюваного договору, що суперечить, на його думку, вимогам ч.2 ст. 517 ЦК України, відповідно до яких боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні і що оспорюваний договір нотаріально не посвідчений.

Проте, суд не може погодитись з позовними вимогами з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.215, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Посилання позивача та його представника на ненадання позивачу примірника оспорюваного договору, як на одну з підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог є безпідставними, оскільки по суті ці посилання не можуть бути підставою згідно вимог чинного законодавства для визнання недійсним вказаного договору. Вказані посилання грунтуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень ст.ст. 516, 517 ЦК України.

Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 підписаний уповноваженими особами, скріплений гербовими печатками та посвідчений нотаріально. (а.с.48-62) Про наявність вказаного договору позивач повідомлений 05.06.2012, що підтверджується листом відповідача від 05.06.2012 №SDK//2.(а.с.22)

Таким чином, твердження позивача про відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору є безпідставними, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.26 своєї постанови від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

За таких обставин, оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відтак суд не вбачає підстав, передбачених ст.215 ЦК для визнання недійсним вказаного договору.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу прав вимог.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, позивач не довів, що діями відповідачів порушені його права та інтереси, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.203, 215, ст.ст.512-514, 516, 655, 656, ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, ст.ст.4,10, 11, 60, 212, 213,215, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0711/0608/45-026 від 24.06.2008, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко