У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договорів та стягнення коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати договори банківського вкладу від 12 квітня 2011 року та від 06 серпня 2012 року та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договорами банківського вкладу у розмірі 10 тис. дол. США та 2 880, 75 дол. США нарахованих відсотків.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що 27 квітня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про припинення дії вказаних договорів з 28 квітня 2015 року та повернення суми вкладів з нарахованими відсотками, проте жодної відповіді не отримав, вклади повернуті не були.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, позов задоволено частково.

Розірвано договори банківського вкладу № SAMDN7365 від 12 квітня 2011 року та № SAMDN2004 від 06 серпня 2012 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 12 871, 37 дол. США, з яких: 10 тис. дол. США - сума банківських вкладів; 2 871, 37 дол. США - сума відсотків за цими вкладами.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно зі ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN7365, за умовами якого останній вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 5 тис. дол. США на 12 місяців зі сплатою банком процентів за ставкою 8,5 % річних. Умовами договору визначено, що у разі не виявлення бажання вкладника забрати свої заощадження, вклад автоматично продовжується ще на один рік.

06 серпня 2012 року між сторонами було укладено договір № SAMDN2004, за умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 5 тис. дол. США на 366 днів зі сплатою банком процентів за ставкою 8,5 % річних. Умовами договору визначено, що у разі не виявлення бажання вкладника забрати свої заощадження, вклад автоматично продовжується ще на один рік.

27 квітня 2015 року до закінчення строків дії вкладів, позивач направив на адресу відповідача заяву (телеграму) з вимогою про повернення йому суми вкладів із нарахованими процентами, проте відповіді не отримав, грошові кошти повернуті не були.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що відповідачем порушені умови договорів банківського вкладу.

Розглядаючи справу, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем до суду першої інстанції не було надано належним чином завірених копій договорів банківського вкладу, а також не надано належного та допустимого доказу про внесення грошових коштів на рахунок не відповідають дійсності, оскільки підчас судового розгляду вказаної справи представник позивача ОСОБА_5 надавала суду для огляду оригінали оспорюваний договорів банківського вкладу та оригінали квитанцій про внесення позивачем коштів.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував наявність грошових коштів на рахунку не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач дану інформацію ні позивачу, ні суду не надав.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік