Справа № 202/1723/16-ц
У Х В А Л А

02 вересня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка А.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 26» Дніпропетровської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання реєстрації недійсною та виселення з квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять визнати недійсною реєстрацію відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 та виселити відповідача із зазначеної квартири.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_4 заявлено клопотання про витребування в Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 26» Дніпропетровської міської ради та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оригіналу документа, який став підставою для реєстрації відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі, зокрема, згоду власників квартири, а якщо такий знищений документа, що підтверджує знищення.

Суд, заслухавши думку відповідача ОСОБА_2, який не заперечував проти заявленого клопотання, приходить до висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Відповідно до статті 137 ЦПК України у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Разом із тим, представником позивача не надано суду доказів, що документи, які вона просить витребувати, зберігаються в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області або Комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 26» Дніпропетровської міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі 29.03.2002 року. В той час як Державну міграційну службу України створено Указом Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010. Крім того, суд враховує, що Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 26» Дніпропетровської міської ради, яке, до речі, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у 2003 році, не є органом, до повноважень якого належить реєстрація місця проживання (перебування) особи.

Також, як вбачається з наявної у матеріалах справи письмової відповіді Індустріального районного відділу у місті Дніпропетрвоську Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби від 22.04.2016 року щодо підстав реєстрації ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, термін зберігання заяв громадян про реєстрацію або зняття з реєстраційного обліку згідно з наказом МВС України від 04.06.2002 року № 519 складає три роки. Відповідно до п. 14 постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» строк зберігання таких заяв у паперовому вигляді також складає три роки.

Суд вважає, що витребування документів про знищення заяви про згоду власників спірної квартири про реєстрацію в ній ОСОБА_2, без можливості суду ознайомити зі змістом цього документу, були лише направлено на затягування судового розгляду.

При цьому аналогічні клопотання вже заявлялися представником позивача та в їх задоволенні судом було відмовлено.

Виходячи з наведеного, клопотання представника позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 137, 168 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Ю. Марченко