Справа № 750/5223/16-ц
Провадження № 2/750/1760/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді - Карапута Л.В.

за участі секретаря - Руденок В.О.,

позивача, представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання приватизаці недійсною, припинення права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

30 травня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у місті Чернігові ради №6-06/117 від 23.02.2011 року про приватизацію та передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру №2 буди. 5 по вул. О. Молодчого в м. Чернігові, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 року на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2, видане Деснянською районною у місті Чернігові радою від 02.03.2011 року на імя ОСОБА_2. Припинити право власності на квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване 1/4 частка за ОСОБА_4, 1/2 частка за ОСОБА_5 та 1/4 частка за ОСОБА_2. Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою №2 в буд. 5 по вул. О.Молодчого в м. Чернігові.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 1990 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 надала свою згоду на реєстрацію у вищевказаній квартирі ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_5, які у спірній квартирі не проживали. За час шлюбу з ОСОБА_4 приватизувала з його сином квартиру. В подальшому шлюб був розірваний, а рішенням суду визнаний недійсним. В звязку з чим просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру з припиненням права власності та визнати відповідачів на п. ч 1 ст. 405 ЦК України такими, що втратили право на користування цим житлом.

Судом до участі в справі в якості співвідповідача залучено Деснянську районну у місті Чернігові раду.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Представник співвідповідача Деснянської районної у місті Чернігові ради в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2009 року по 05 травня 2011 року.

В квартирі АДРЕСА_1 відповідно до довідки Комунального підприємства «Деснянське» ОСОБА_3 міської ради у вказаній квартирі крім ОСОБА_2 був зареєстрований ОСОБА_4 17 листопада 2009 року та його син ОСОБА_5 05 жовтня 2010 року.

08.02.2011 року від наймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 була подана заява голові Деснянської районної у місті Чернігові ради про передачу в приватну спільну часткову власність вказаної квартири. Вказана заява підписана ОСОБА_2 та членом її сімї ОСОБА_5

Також 08.02.2011 року ОСОБА_4 подав заяву до Голови Деснянської районної у місті Чернігові ради, в якій зазначив, що не заперечує проти приватизації вказаної квартири без його участі, оскільки таке право на приватизацію вже використав.

Розпорядженням органу приватизації Деснянської районної у місті Чернігові ради №6-06/117 від 23.02.2011 року прийнято рішення про передачу квартири АДРЕСА_3 в приватну спільну часткову власність.

Відповідно до рішення Деснянської районної у м. Чернігові ради від 02 березня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 безоплатно передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_4 та видано свідоцтво про право власності від 02.03.2011 року, яке стало підставою виникнення права власності.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повномугосподарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відмовлено. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частину квартири задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Вказаним рішенням суд встановив, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана ОСОБА_2 під час шлюбу в результаті приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 14, 15) за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2011 року та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2011 року Деснянської районної у місті Чернігові ради. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 30.03.2012 року. Одночасно за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2011 року Деснянської районної у місті Чернігові ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 12.03.2011 року.

Реєстраційною службою ОСОБА_3 міського управління юстиції Чернігівської області від 26.05.2015 року на імя ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2015 року визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 27.10.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №14.

Згідно ст. 44 СК України, у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, зокрема шлюб який може бути визнаний недійсним за рішенням суду, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Таким чином, суд приходить до висновку, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Чернігові ради № 6-06/117 від 23.02.2011року про приватизацію квартири АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_6, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2, видане Деснянською районною у місті Чернігові радою від 02.03.2011 року на імя ОСОБА_2, оскільки позивачем не надано суду оспорюваного свідоцтва про право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2, яке видавалося саме Деснянською районною у місті Чернігові радою від 02.03.2011 року на імя ОСОБА_2. Проте свідоцтво про право власності від 26.05.2015 року, видане на імя ОСОБА_2, яким засвідчено право власності на 1/4 частку квартири № 2 в будинку №5 позивачем не оспорюється.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позову в частині припинення права власності на квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване ? частка за ОСОБА_4, 1/2 частка за ОСОБА_5 та 1/4 частка за ОСОБА_2, оскільки підставою звернення до суду з вказаною вимогою позивач зазначила п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 346 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Згідно ч. 2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Вказаною статтею встановлений перелік підстав припинення права власності, який є не вичерпним, оскільки законом можуть встановлюватися й інші підстави припинення права власності. Водночас ст. 41 Конституції України закріплює принцип непорушності права приватної власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Посилання позивача на п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України як на підставу припинення права власності не може бути взята судом до уваги, оскільки цей пункт стосується визначення долі майна, яким володіла особа на підставах, передбачених законодавством, проте пізніше набув чинності закон, який заборонив дій особі мати на праві власності зазначене майно. Це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Це положення спрямоване на захист публічно-правових інтересів, оскільки йдеться про ті види майна, які за прямою вказівкою закону або виключені з цивільного обороту, або їх оборот обмежений і щодо цього майна встановлено спеціальний порядок його набуття.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 не має вищевказаних ознак, а відтак посилання на п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України є безпідставним.

Право власності за ОСОБА_4 набуто на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2011 року в звязку з чим, частка ОСОБА_2 змінилась з 1/2 на 1/4 частку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищевказаного закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 2 ст. 26 вищевказаного закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до с. 11 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Оскільки позивач не оспорює рішення державного реєстратора, а до компетенції суду не відноситься скасування державної реєстрації права власності, тому у спосіб, за яким звернулась позивач до суду з вимогою скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому в задоволенні вимоги слід відмовити.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачем у судове засідання не було надано беззаперечних доказів щодо не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаній квартирі, яка належить останнім на праві власності на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно свідоцтва про права власності на квартиру та лише після визнання недійсним якого, у позивача виникне право на визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом, в звязку з чим, в задоволенні позовної вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, слід відмовити.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно 1 ст 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов за-доволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при подачі позову було заявлено пять окремих самостійних вимог та сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією (а.с.1,2).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, тому, на її користь підлягає стягненню з ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Також слід стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного, а з ОСОБА_2 1102 грн. 40 коп. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання приватизації недійсною, припинення права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Чернігові ради № 6-06/117 від 23.02.2011року про приватизацію квартири АДРЕСА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1102 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Л.В.Карапута