Справа №589/1237/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1088/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмети іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до відповідачів , який у подальшому уточнило у ході судового засідання, та в обґрунтування своїх вимог зазначило, що 30 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 43-0011010/ФК-08, за умовами якого позичальник отримав 186000 грн. на споживчі потреби зі сплатою 15,1 % річних за користування коштами на строк до 29 січня 2018 року. Відповідно до умов договору, позичальник ОСОБА_3 був зобовязаний сплачувати платежі за договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та Графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку,які надаються позичальнику у звязку з укладенням цього договору, який є невідємною частиною договору, відповідно до Додатку № 1.

З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, а також між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 були укладені іпотечні договори № 43-0011010/Zфкіп-08-1 та № 43-0011010/Zфкіп-08-2, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1/1 у м. Шостка Сумської області та квартиру АДРЕСА_2/1 у м. Шостка Сумської області, що належать іпотекодавцям на праві власності.

30 червня 2010 року відповідно до умов договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань, укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» , ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» передав(відступив) «Дельта Банку» право вимагати замість «Укрпромбанку» від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і права вимоги до відповідачів.

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором утворилася заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, яка станом на 01 липня 2010 року, тобто на момент передачі активів до позивача, склала 145700 грн.

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 04 червня 2015 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 120 531,38 грн. яка складається з заборгованості за тілом кредит у розмірі 92 987,08 грн., та відсотків у розмірі 27 544,38 грн. , яку банк просить стягнути з відповідача ОСОБА_3, а також у рахунок погашення цього боргу звернути стягнення на предмет іпотеки квартири відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за іпотечними договорами шляхом їх продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. ( т.1 а.с. 2-6, 199-201)

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено. ( 1 а.с. 239-241)

Не погодившись з рішенням суду, позивач ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність його вимогам закону, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому в обґрунтування скарги на помилкові висновки суду про відсутність збитків для банку внаслідок невиконання боржником своїх зобовязань. Зазначає, що встановлений банком 30-денний строк для виконання боржниками вимог про сплату боргу стосується досудового врегулювання спору та не обмежує у праві на захист у судовому порядку. Вважає, що зміна кредитора не позбавляє обовязку сплачувати борг відповідно до вимог укладеного кредитного договору на існуючий рахунок. Крім того, зазначає, що ОСОБА_3 своїх зобовязань щодо вчасного повернення боргу шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Укрпромбанк» не виконував, а з грудня 2010 року боржник сплачував кредит на рахунки ПАТ «Дельта Банк», що спростовує висновки суду про обізнаність боржника про зміну кредитора лише з моменту вручення досудової вимоги у лютому 2014 року. Також вважає безпідставними твердження відповідачів щодо закінчення дії графіку погашення боргу, оскільки умовами Додатку № 1 до договору передбачений відповідний порядок розрахунку платежів та їх сплати. Посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку», вказує на право банку одночасно стягувати борг та звертати стягнення на предмет іпотеки у межах цього боргу. ( т.1 а.с. 247-249).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 120 531,38 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 43-0011010/ФК-08 від 30 січня 2008 року у сумі 120531 грн. 38 коп. було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 43-0011010/Zфкіп-08-1 від 30 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_4, а саме на двокімнатну квартиру № 73, загальною площею 49,1 кв.м, житловою 30,8 кв.м, розташовану по вул. Марата, 32/1 у м. Шостка Сумської області та визначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 115667 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 43-0011010/ФК-08 від 30 січня 2008 року у сумі 120531 грн. 38 коп. було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 43-0011010/Zфкіп-08-2 від 30 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_5, а саме на двокімнатну квартиру № 74, загальною площею 45,8 кв.м, житловою 31 кв.м, розташовану по вул. Марата, 32/1 у м. Шостка Сумської області та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 104189 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. ( т.2 а.с. 34-36)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, рішення апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року скасовано , справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. ( т.2 а.с. 77-79)

При скасуванні рішення апеляційного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не спростував доводи відповідачів щодо невірно визначеної ціни продажу предметів іпотеки та того, що ціна продажу квартир, яка зазначена в рішенні не відповідає дійсній вартості квартир. Крім того, також зазначив, що апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню, про те такі відомості у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» у частині стягнення з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що про існування боргу, який підлягав сплаті новому кредитору, відповідачі довідалися лише з моменту отримання досудових вимог, проте банк предявив позовні вимоги до закінчення вказаного у вимозі 30-денного строку для сплати боргу. Крім того, банком не враховано вимоги ч. 2 ст. 517 ЦК України, а погашення позичальником боргу на користь нового кредитора до надсилання досудової вимоги здійснювалась у розмірах, які позичальник самостійно розрахував, оскільки термін дії графіку погашення боргу сплив.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №43-0011010/ФК-08, за умовами якого позичальник отримав 186000 грн. на 120 місяців з датою повернення до 29 січня 2018 року на споживчі потреби.

Вказаним договором сторони обумовили умови надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, умови забезпечення виконання зобовязань, права та обовязки сторін, особливі умови. Додатковою угодою від 13 жовтня 2009 року до кредитного договору сторонами внесено зміни щодо порядку нарахування пені за порушення строків виконання зобовязань (т.1,а.с.7-13, 16).

Крім того, згідно Додатку №1 до кредитного договору було встановлено графік платежів за період з 30 січня 2008 року до 01 січня 2010 року та зазначено, що витрати за кредитом(подорожчання кредиту) в наступні роки розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не менше ніж за другий рік кредитування. (т.1, а.с.14-15).

З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №43-0011010/Zфкіп-08-1, за умовами якого останній передав банку в іпотеку належну йому двокімнатну квартиру № 73, загальною площею 49,1 кв.м, житловою 30,8 кв.м, яка розташована по вул. Марата, 32/1 у м. Шостка Сумської області, вартість якої сторони визначили у сумі 115667 грн. (т.1, а.с. 17-20).

Крім того, з метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 30 січня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 також було укладено іпотечний договір №43-0011010/Zфкіп-08-2, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності двокімнатну квартирою № 74, загальною площею 45,8 кв.м, житловою 31 кв.м, яка розташована по вул. Марата, 32/1 у м. Шостка Сумської області, вартість якої визначена сторонами у сумі 104189 грн. (т.1,а.с. 21-24).

Ці обставини визнані сторонами та ними не оспорюються.

30 червня 2010 року відповідно до умов договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань, укладеному між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) «Дельта Банку» право вимагати замість «Укрпромбанку» від Боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. ( т. 2 а.с. 185-193)

Таким чином, внаслідок передачі та відступлення ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банку» права вимоги до боржників, до позивача, як до нового кредитора, перейшли права вимагати від відповідачів належного виконання ними зобовязань за вищевказаними кредитним та іпотечними договорами.

Ці обставини підтверджені доказами, наданими представником позивача на вимогу апеляційного суду і які були досліджені у судовому засіданні , а саме копією договору про передачу активів та кредитних зобовязань, додатком № 2 до договору, актом приймання-передачі кредитних договорів, договорів іпотеки, кредитних справ, з якого вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» на виконання умов договору від 30.06.2010 року згідно реєстру прийняло кредитний договір №43-0011010/ФК-08 укладений з ОСОБА_3 30 січня 2008 року, а також іпотечні договори №43-0011010/Zфкіп-08-1 та №43-0011010/Zфкіп-08-2, укладені 30 січня 2008 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору. ( т.2 а.с. 185-193)

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором утворилася заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, яка станом на 01 липня 2010 року, тобто на момент передачі активів до позивача, склала 145700 грн., що підтверджується актом звірки №1 фактичної заборгованості позичальників (т.1, а.с. 74-77).

Як вбачається з матеріалів справи та досліджених судом доказів, у звязку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів відповідачем ОСОБА_3, станом на 22 січня 2014 року утворився борг у сумі 100566,21 грн. (т.1, а.с. 30), про що ПАТ «Дельта Банк» повідомив відповідачів кожного окремо, надіславши 29 січня 2014 року досудові вимоги про сплату боргу у визначений кредитним договором 30-денний строк (т.1, а.с. 31-35).

12 березня 2014 року позивач звернувся з позовом до суду та збільшивши 22 червня 2015 року у ході розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 борг станом на 04 червня 2015 року у сумі 120531,46 грн., а також в рахунок погашення цього боргу звернути стягнення на предмети іпотеки (т.1, а.с. 199- 201).

З розрахунку заборгованості ПАТ «Дельта Банк» за період з 01 липня 2010 року по 04 червня 2015 року, а також з виписки по особовим рахункам за період з 01 липня 2010 року по 20 травня 2014 року вбачається, що після передачі активів до ПАТ «Дельта Банк» останній платіж позичальник ОСОБА_3 здійснив 24 жовтня 2013 року, а його борг станом на 04 червня 2015 року став складати 120531,46 грн., з яких 92987,08 грн. заборгованості по тілу кредиту, з них 43387,08 грн. простроченої, та 27544,38 грн. простроченої заборгованості по відсотках (т.1, а.с. 78-88, 201).

Таким чином, порушення позичальником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором підтверджується дослідженими у засіданні апеляційного суду доказами, які надані позивачем, будь-яких доказів на спростування розрахунків банку, а також повної чи часткової сплати боргу кредитору або шляхом внесення коштів нотаріусу в депозит, відповідно до ст..537 ЦК України , матеріали справи не містять та відповідачами суду не надані.

Крім того, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у засіданні суду апеляційної інстанції погодилися з наявною заборгованістю за кредитним договором, визнають та не оспорюють її розмір, а тому вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, сам факт передачі активів та кредитних зобовязань з відповідними правами вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», зазначеного у вищевказаних нормах обовязку ОСОБА_3 належно виконувати взяті на себе зобовязання за умовами кредитного договору , не позбавив.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на виконання умов договору від 30 червня 2010 року ( п. 4.8.1. договору) позивач письмово повідомив боржника ОСОБА_3 про здійснення з 01.07.2010 року заміни кредитора у зобовязаннях за кредитним договором №43-0011010/ФК-08, укладеним 30.01.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3, шляхом відступлення права вимоги за цим договором ПАТ «Дельта Банк» та про необхідність погашення позичальником заборгованості за кредитним договором на рахунки «Дельта Банк».

Ці обставини підтверджені копією листа-повідомлення про заміну кредитора яке адресоване позичальнику ОСОБА_3 ( т.2 а.с. 194), а факт відправлення цього листа з рекомендованим повідомлення позичальнику 09 липня 2010 року підтверджується списком № 6490-310-211 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Лівобережний ДОКК м. Києва ( т.2 а.с. 195) та відповідачами не спростований, а тому твердження відповідачів та їх представника про не отримання повідомлення про заміну кредитора є безпідставними і до уваги колегією суддів не приймаються.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема заперечень ОСОБА_3 на позовну заяву (т.1, а.с. 102-106), а також пояснень відповідача у судовому засіданні, причиною нездійснення чергових платежів по кредитному договору є те, що обумовлений в додатку № 1 до кредитного договору графік платежів за договором був розрахований до 01 січня 2010 року, тому з лютого 2010 року позичальник не сплачував чергові внески.

Пунктами 1.11, 2.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, інших платежів. Повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 1550 грн. по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту.

Відповідно до умов додатку № 1 до кредитного договору сторонами договору у примітці до нього, окрім графіку платежів з 30.01.2008 року по 01.01.2010 року, також передбачено, що витрати за кредитом (подорожчання кредиту) в наступні роки розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не більше, ніж за другий рік кредитування.

Таким чином, сторонами при укладанні кредитного договору було обумовлено, що після закінчення дії зазначеного вище графіку платежів, позичальник ОСОБА_3 зобовязався продовжувати повертати щомісячними платежами кредит та проценти за його використання, використовуючи для розрахунку розміри щомісячних платежів за попереднім графіком, а тому твердження відповідача ОСОБА_3 про не можливість виконання ним зобовязання за кредитним договором у звязку з відсутністю графіка погашення кредиту не обґрунтовані.

Крім того, здійснивши у грудні 2010 року платіж на рахунки нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 фактично визнав наявність боргу, який не сплачував первісному кредитору ТОВ «Укрпромбанк».

Згідно статті 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобовязання або у разі ухилення кредитора від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Будь-яких доказів щодо сплати боргу кредитору або шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса, відповідно до ст..537 ЦК України , матеріали справи не містять та відповідачами суду не надані, а тому твердження відповідача ОСОБА_3 про не можливість виконання ним зобовязання за кредитним договором у звязку відмовою ПАТ «Дельта Банк» приймати від нього платежі за кредитним договором є безпідставними.

Однак суд першої інстанції зазначені обставини не врахував та дійшов помилкового висновку, пославшись при цьому на норму ч. 2 ст. 517 ЦК України, про відсутність обовязку у позичальника повертати борг новому кредитору позивачу у справі, у тому числі і у звязку з тим, що про існування цього боргу відповідачі дізналися лише з досудових вимог банку у лютому 2014 року.

За таких обставин, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за умовами кредитного договору права позивача були порушені, а тому підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам у межах заявленої в позові суми 120531,38 грн.

Що стосується позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

В іпотечних договорах , укладених 30 січня 2008 року ТОВ «Укрпромбанк» з ОСОБА_4 №43-0011010/Zфкіп-08-1 та з ОСОБА_5 №43-0011010/Zфкіп-08-2 сторони визначили вартість предмету іпотеки, а саме двокімнатних квартир , які належать іпотекодавцям на праві власності в розмірі 115667 грн. та 104189 грн. відповідно. (т.1, а.с. 17-20, 21-24).

За оцінкою проведеною позивачем ПАТ «Дельта Банк» станом на 31 травня 2016 року вартість іпотечного майна склала 409 834 грн. та 385748 грн. відповідно, що підтверджено висновком субєкта оціночної діяльності ( т.2 а.с. 87-125, 126-164) і відповідачі в суді апеляційної інстанції під час розгулу справи погодилися з такою оцінкою вартості іпотечного майна.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 розяснив, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що розмір простроченої заборгованості відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 04 червня 2015 року становить 120531,46 грн., з яких 92987,08 грн. заборгованості по тілу кредиту, з них лише 43387,08 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, та 27544,38 грн. простроченої заборгованості по відсотках (т.1, а.с. 78-88, 201). В той час як вартість предмета іпотеки, яка визнана сторонами, а саме вартість двох квартир, які належать іпотекодавцям на праві власності станом на 31 травня 2016 року становить разом 795 582 грн.

Таким чином вартість майна, переданого в іпотеку банку значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладені обставини, розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, а також висновки і мотиви Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначені в ухвалі від 13 квітня 2016 року у даній справі, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими при новому розгляді справи, виходячи із не співмірності розміру заборгованості за кредитним договором та вартості іпотечного майна, а також ті обставини, що квартири, які були надані в іпотеку придбані відповідачами не за кредитні кошти , колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1005,66 грн. за однією вимогою майнового характеру з трьох заявлених, тому, враховуючи, що позов задоволений частково, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути сплачену ним суму судового збору у розмірі 1055,66 грн. , а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 в доход держави 2610,27 грн. (3615,93 грн.-1005,66грн.) за розгляд справи судом першої інстанції.

За апеляційний перегляд рішення суду позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача ОСОБА_3 3977,52 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319,325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 43-0011010/ФК-08 від 30 січня 2008 року у сумі 120 531( сто двадцять тисяч пятсот тридцять одна) грн. 38 коп.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 4983,18 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій та в дохід держави 2610,27 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -