У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16, про визнання договорів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_14 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року, окрему ухвалу цього ж суду від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, ухвалу цього ж суду від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті її сестри ОСОБА_15, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина, предметом якої є квартира АДРЕСА_1.

Зазначала, що 30 квітня 2014 року у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н.А. із заявою про прийняття спадщини, проте 01 липня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусом було виявлено, що спадкове майно зареєстровано за іншою особою, а не за ОСОБА_15

Вказувала, що після цього, невідомі їй особи звернулися до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лісовий» на підставі підроблених правовстановлюючих документах, а саме: договору купівлі-продажу від 04 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6, від імені якої діяла ОСОБА_7, та ОСОБА_5, предметом якого була спірна квартира, з метою фактичного заволодіння останньою. Згідно з п. 3 вказаного договору квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, проте спадкодавцем такий договір не укладався, за життя не мала на меті відчужити на користь інших осіб належну їй квартиру. Крім того, 22 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу спірного майна. Із урахуванням наведеного мають місце підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки таке вибуло з власності ОСОБА_15 поза її волею.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після ОСОБА_15, заяву про прийняття спадщини подала у строки згідно з нормами чинного законодавства, проте позбавлена можливості оформити спадщину з огляду на те, що квартира вибула із власності спадкодавця шляхом шахрайських дій, просила суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: визнати недійсними договори купівлі-продажу від 18 травня 2006 року, 04 червня 2014 року, 22 липня 2014 року; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 зазначену квартиру та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15

У задоволенні решти позову відмовлено.

Окремою ухвалою цього суду від 22 травня 2015 року доведено до відома Прокуратури м. Києва, Головного управління юстиції у м. Києві про виявлені порушення закону приватними нотаріусами Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 18 травня 2006 року та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволенні позову.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Окремою ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року скасовано окрему ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року в частині приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10

В іншій частині окрему ухвалу залишено без змін.

У касаційній скарзі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_14 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що згідно з п. 3 договору від 04 червня 2014 року спірна квартира належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2005 року, укладеного між нею та ОСОБА_15 (для посвідчення якого було використано бланк нотаріальних дій серії НОМЕР_1), тоді як з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 03 червня 2014 року вбачається, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_15, а не за ОСОБА_6

Таким чином, зазначений договір не був належним чином зареєстрованим у відповідності з приписами ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, на одному і тому бланкові нотаріальних дій серії НОМЕР_1 викладено два різних договори купівлі-продажу, укладені між різними особами та з приводу різного майна, що посвідчені ОСОБА_10

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 18 травня 2006 року та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, правильно виходив із того, що висновки суду першої інстанції, з якими частково погодився й апеляційний суд, є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 травня 2006 року, що узгоджується з приписами ст. ст. 203, 215 ЦК України, при цьому правильно зазначив, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права порушеного права, оскільки таке вибуло з власності власника поза його волею, а ОСОБА_4 є спадкоємицею та звернулася із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.

Щодо постановлення судом першої інстанції окремої ухвали, то слід зазначити наступне.

Постановляючи окрему ухвалу відносно ОСОБА_9, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для посвідчення останньою договору купівлі-продажу від 04 червня 2014 року, оскільки станом на 03 червня 2014 року нотаріус мала відомості про те, що предмет зазначеного договору купівлі-продажу належить на праві власності не ОСОБА_6, а ОСОБА_15

Апеляційний суд, скасовуючи окрему ухвалу відносно ОСОБА_10, вірно виходив із того, що висновки суду першої інстанції відносно останньої є передчасними, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо дійсності спірного нотаріального бланку.

З огляду на таке суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про наявність підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки таке вибуло з власності власника поза його волею.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_14 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року, окрему ухвалу цього ж суду від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2016 року, ухвалу цього ж суду від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська