Справа №473/2124/16-ц 06.09.2016 06.09.2016 06.09.2016
Справа № 473/2124/16-ц
Провадження № 22ц/784/1968/16 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 69 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю представника заявниці ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року по справі за заявою

ОСОБА_4,

заінтересована особа приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5

про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю (не менше як пять років) до часу відкриття спадщини.

Заявниця зазначала, що в період з 1993 року по 27 березня 2003 року проживала з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, взаємні права та обовязки. 27 березня 2003 року ОСОБА_6 помер. Після смерті спадкодавця, залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 7,73 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки відсутні спадкоємці за заповітом та спадкоємці за законом попередніх черг. Також похованням ОСОБА_6 займалася вона. Крім того, відповідно Витягу із спадкового реєстру, відсутні відомості про відкриття спадкової справи, після смерті ОСОБА_6

Посилаючись на вищезазначене, те що вона постійно проживала зі спадкодавцем і фактично прийняла спадщину та вимоги ст. 74 СК України, заявниця просила заяву задовольнити.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_4 в повному обсязі. На думку апелянта рішення суду є незаконним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем суд першої інстанції вірно визначився з нормами права, які підлягали застосуванню та вірно прийшов до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, звертаючись до суду з даною заявою, просить встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в період з 1993 року по 27 березня 2003 року з метою прийняття спадщини після його смерті.

Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім визначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Пунктом 1 Прикінцевих положень СК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст. 5 ЦК України).

Положення Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, зазначене положення передбачене ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тому встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року не ґрунтується на вимогах закону.

Тому, висновок суду, що встановлений і підтверджений факт проживання заявниці з спадкодавцем ОСОБА_6 з 1993 року до часу відкриття спадщини, не має для неї юридичного значення, так як ОСОБА_4 за Цивільним кодексом Української РСР не є спадкоємцем за законом, є правильним.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону та не спростовують правильних висновків суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_7