РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Гонтаренко Т.М.,

за участю секретаря Герко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Світловодська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з відповідачки грошові кошти в сумі 39846,65 грн. як грошову компенсацію за сплачену ним заборгованість перед ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем він перебував у шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей. На теперішній час шлюб розірвано.

14.05.2007 року між сестрою відповідача ОСОБА_3 та ВАТ «Часовоярський ремонтний завод» укладено договір поставки №438, за яким вона придбала та зареєструвала в Світловодському МРЕВ автобус марки «Рута», на розпорядження яким 02.06.2009 року видала нотаріально оформлену довіреність на його ім'я. З того часу автобус знаходився у його володінні, фактично ТЗ придбавався ОСОБА_3 для нього та відповідача, оскільки він виплачував кредит, працював на цьому автомобілі та заробляв за допомогою ТЗ грошові кошти для утримання родини. Фактично цей автомобіль купувався в інтересах сім»ї. Гроші, які він отримав від продажу зазначеного ТЗ,витратив на купівлю квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та додали, що ОСОБА_3 у 2014 році зверталась до Світловодського міськрайсуду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 78903,29 грн.(грошові кошти, одержані ним за продаж автомобіля марки «Рута»). Позов було задоволено 03.08.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду від 23.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду залишено без змін.

На даний час ОСОБА_4 повністю погашена заборгованість перед ОСОБА_3 в сумі 79693,29 коп. Фактично дані кошти позивач витратив разом з колишньою дружиною (відповідач по справі) ОСОБА_2 на купівлю вищезазначеної квартири, тобто кошти були витрачені в інтересах сім»ї.

Оскільки позивач виплатив всю суму заборгованості, а грошові кошти отримувались та витрачались в подальшому на купівлю нерухомого майна, коли сторони перебувала в шлюбі, тому права ОСОБА_4 на даний час вважаються порушеними і він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Просять суд задовольнити позовні вимоги у зв»язку з їх доведеністю в судовому засіданні.

Відповідач позов не визнала, її представник в судовому засіданні суду пояснила, що дійсно сторони перебували в шлюбних відносинах і мають двох неповнолітніх дітей від спільного подружнього життя.

02.06.2009 року ОСОБА_3 (сестра відповідача) видала позивачу нотаріально оформлену довіреність строком до 02.06.2029 року, уповноваживши останнього укладати правочини щодо розпорядження вказаним ТЗ, в тому числі і продавати. З того часу автомобіль знаходився у володінні відповідача.

20 травня 2011 року автобус марки «Рута» модель 20, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 позивач продав, одержавши грошові кошти в розмірі 78903,29 грн. і не повернувши їх власнику автобуса.

Твердження позивача що саме ці кошти були витрачені ним та його колишньою дружиною на придбання зазначеної вище квартири не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені наявними та допустимими доказами, які маються в справі. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог з їх безпідставністю. Окрім того, просила суд стягнути з позивача витрати на користь відповідача за надану правову допомогу, які становлять 800.00 грн.

Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідчення свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04.06.2005 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

14.05.2007 року між сестрою відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ВАТ «Часовоярський ремонтний завод» було укладено договір поставки №438, за яким вона придбала та зареєструвала в Світловодському МРЕВ автобус марки «Рута», на розпорядження яким 02.06.2009 року видала нотаріально оформлену довіреність на ім'я позивача ОСОБА_1.

20.05.2011 року позивач разом з чоловіком ОСОБА_3 продав вищевказаний транспортний засіб за 78903,29 грн.

03.06.2011 року між позивачем, відповідачем та продавцем - ОСОБА_5 - було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Ціна договору вказана 66552,00 грн. (а.с.10-12)

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 23.02.2011 року шлюб між сторонами розірвано.(а.с.6)

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 03.08.2015 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 78903,29 грн., виручені ним за продаж автобуса марки «Рута» модель 20 2007 року випуску.(а.с.4-5)

Ухвалою апеляційного суду від 23.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду залишено без змін.(а.с.7-8)

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що колишнє подружжя ОСОБА_1 вони знають протягом тривалого часу, оскільки і на сьогоднішній день спілкуються як з позивачем, так і з відповідачем. Безпосередньо ніхто з них не був присутній при продажі автобуса марки «Рута» модель 20, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 та купівлі квартири АДРЕСА_1. Зі слів сторін (ОСОБА_4 та ОСОБА_2.) їм відомо, що начебто грошові кошти за продаж ТЗ пішли в рахунок придбання зазначеної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд критично відноситься до тверджень позивача, що він особисто та самостійно сплачував кошти за кредитним договором № 117/07 від 18.05.2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКБ «Національний кредит», оскільки вони не знайшли свого підтвердження допустимими та належними доказами. Аналогічно і до тверджень стосовно сплати коштів у сумі 78903,29 грн. (виручених за продаж ТЗ) на купівлю квартири за вищезазначеною адресою.

Частиною 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, ще він діє за згодою другого з подружжя, частина 4 цієї ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя. якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного суду України від 19.06.2013 року зазначено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов»язки для другого подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім»ї, а одержане за цим договором майно фактично використане на задоволення потреб сім»ї. Договір, укладений одним з подружжя, за яким майно використане не на потреби сім»ї, а на інші потреби, не створює обов»язків для іншого з подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Із матеріалів справи вбачається що 25 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та директором «Юридичної агенції Яблонської» ОСОБА_9 було укладено договір про надання юридичних послуг. Предметом вказаного договору є представлення юристом її інтересів в Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області з метою захисту її прав та інтересів.

Відповідно до рахунків № 002-Я від 31.08.2016 року та № 001-Я від 25.08.2016 року сума плати за надання юридичних послуг становить 800грн.

Згідно з оригіналом квитанції № 0.0.610032632.1 від 01 вересня 2016 року ОСОБА_2 сплатила «Юридичній агенції Яблонської» грошові кошти у сумі 400.00 грн.

Згідно з оригіналом квитанції № 0.0.610032133.1 від 01 вересня 2016 року ОСОБА_2 сплатила «Юридичній агенції Яблонської» грошові кошти у сумі 400.00 грн.

Враховуючи зазначене, виходячи з обсягу виконаної представником відповідача правової допомоги у справі, її характеру, що відповідачем понесені витрати у зв'язку із оплатою допомоги юриста, яким фактично надавалась така допомога останній, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із позивача компенсацію витрат відповідачів на правову допомогу в сумі 800 грн. 00 коп.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що в позовних вимогах ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 61, 65 Сімейного Кодексу України, 368 Цивільного Кодексу України, 10, 11, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги в сумі 800.00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при оголошенні - в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Світловодського міськрайонного суду Т.М.Гонтаренко