Єдиний унікальний номер 239/386/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1699/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Курило В.П.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, в зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погодившись з рішення суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, однобічність і неповноту судового рішення, просив останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд виходив з того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки відповідачка ОСОБА_1 03 травня 2007 року перестала сплачувати щомісячні платежі.

Апелянт стверджує, що останній платіж відповідачка внесла 12 листопада 2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та доданим до апеляційної скарги платіжним дорученням платника ОСОБА_1

Також позивач у скарзі зазначив, що відповідно до п.п 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт», які є складовою частиною договору, передбачено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено тривалістю у 5 років. Тому строк позовної давності для звернення до суду Банком не пропущено.

Апелянт також посилався у скарзі на те, що вирішуючи спір, суд не дотримався вимог ст. 212 ЦПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного дослідження наявних доказів у справі.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Малервейн М.С. в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, але про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою і телефонограмою та надіслала до апеляційного суду заяву електронною поштою, в якій просила справу розглянути без її участі та наполягала на задоволенні апеляційної скарги (а.с. 143, 146,151 - 152).

Відповідач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з'явилась, але про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 142, 147).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України ,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанції встановив, що 12 вересня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір НОМЕР_1 шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитний договір.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала строковий кредит у розмірі 9 228 грн. 70 коп. на строк 42 місяці по 12 березня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Договором встановлені умови сплати погашення заборгованості, які здійснюються в наступному порядку - щомісяця у сумі 334 грн., які приймаються в період з 21 по 28 число кожного місяця.

Відповідач не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість, яка станом на 13 червня 2013 року склала 86 524 грн. 83 коп.: 8 242 грн.78 коп. - заборгованість за кредитом; 30 301 грн. 23 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 43 384 грн.40 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4 096 грн.42 коп. (процентна складова).

Суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, в даному випадку з 03 травня 2007 року, коли відповідач здійснила останній платіж на суму 182 грн.46 коп.

Суд також дійшов висновку, що позивачем дійсно доведено невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, з яким Банк звернувся до суду 03 липня 2013 року (про що свідчить штемпель на поштовому відправленні а.с. 21), суд зазначив, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а останній платіж відповідач здійснила 03 травня 2007 року. Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв'язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої просила відповідач.

Такі висновки суду апеляційний суд вважає правильними.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи та надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Довід апеляційної скарги відносно того, що останній платіж був внесений відповідачем 12 листопада 2009 року, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відомості про здійснення оплати на суму 3 грн. 39 коп. в платіжному дорученні та виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1, які надані апеляційному суду, суперечать розрахунку заборгованості за договором НОМЕР_1, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, наявному у справі, в якому зазначено, що останній платіж відповідач здійснила 03 травня 2007 року на рахунок Банку на суму 182 грн. 46 коп., а платіж на суму 3 грн. 39 коп. Банк від позичальника не отримував (а.с. 3-4, 128, 153-154).

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до п.п 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт», які є складовою частиною договору, передбачено, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором збільшено до 5 років, апеляційний суд відхиляє, враховуючи наступне.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим, доводи позивача про ознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими збільшено позовну давність у п'ять років не можна визнавати обґрунтованими.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в цивільній справі № 6 -16 цс 15, в постанові від 01 липня 2015 року в цивільній справі № 6-757 цс 15, постанові від 10 червня 2015 року в цивільній справі № 6 - 698 цс 15, висновки якого є обов'язковими для застосування судами України.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Як вбачається з заяви позичальника, Банк надав строковий кредит ОСОБА_1 до 12 березня 2010 року. Про порушення своїх прав йому стало відомо 03 травня 2007 року, коли відповідач останній раз здійснила платіж, а з позовом до суду позивач звернувся 03 липня 2013 року, за межами строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відносно порушення судом порядку, встановленого ч.3 ст. 232 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє, оскільки заочні рішення, що винесені по справі і скасовані, не є предметом апеляційного оскарження в цій справі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу позивача і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: