Єдиний унікальний номер 235/3207/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1720/2016
Єдиний унікальний номер 235/3207/16-ц Головуючий у 1 інстанції Хмельова С.М.
Номер провадження 22-ц/775/1720/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Будулуци М.С., Курило В.П.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 22 січня 2016 року Красноармійським міським судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму авансу 30 000 грн., але під час розгляду не було заявлено, що вони зробили ремонт в будинку на загальну суму 40 000 грн., в подальшому відповідач відтягував час та не хотів оформляти будинок на позивача, що в свою чергу призвело до погіршення стану здоровя представника позивача. Просив стягнути з відповідача суму за матеріальні збитки та ремонті роботи 40 000 грн., моральні збитки сумою 10 000 грн., суму судових витрат, та кошти затрачені на лікування 879 грн. 69 коп..

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, просив скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки суд не врахував надані нею письмові докази щодо отриманих доходів за вказаний період, які були витрачені на ремонт, в той же час відповідач не надав документального підтвердження, де він брав гроші на закупівлю матеріалів і проведення ремонту. Крім того суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5, яка підтвердила факт їх проживання в спірному будинку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення скарги.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року, товарні чеки свідчать лише про придбання 20 вересня 2013 року товару на суму 1215,00 грн.; 12 вересня 2013 року - на суму 4475,00 грн.; 12 листопада 2013 року на суму 4735,00 грн. та 27 жовтня 2013 року на суму 3666,00 грн. та не містять достатньої інформації щодо товару, його кількості, вартості, місця придбання та використання його на ремонт будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що докази надані представником позивача у вигляді товарних чеків є неналежними та недопустимими, в частині стягнення суми витрат на ремонт будинку сума визначена представником самостійно, не підтверджена жодним чином; на підставі ч.1 ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тому вимога ОСОБА_7, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі довіреності про відшкодування витрат на її є необґрунтованою та безпідставною, ані позивачем, ані представником позивача в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження моральних страждань позивача.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Диспозиція наведеної норми у взаємозв'язку зі ст. 60 ЦПК України покладає на позивача обов'язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач.

До цього зводиться правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

Вимоги ст. 60, 179, 213, 214 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, встановивши із повнотою та всебічністю обставини справи із належною оцінкою здобутих доказів, врахувавши зміст доводів сторін щодо предмета спору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Норми матеріального права судом застосовано правильно, процесуальних порушень не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на письмові докази щодо розміру отриманих доходів представника позивача не є належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки не свідчать про факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Посилання в апеляційній скарзі на ненадання відповідачем доказів щодо джерела отримання коштів, витрачених на ремонт, не ґрунтуються на законі, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні належні докази щодо проведення ремонту в спірному будинку.

В іншій частині доводи апеляційної скарги зводяться до неправильної оцінки доказів судом першої інстанції.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку. Наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення про скасування оскаржуваного рішення. Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: