Справа № 541/1233/16-ц
Номер провадження 2/541/1026/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 вересня 2016 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

при секретарі - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики,-

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2016 року ОСОБА_1звернулося до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що10 травня 2013 року між ним та ОСОБА_2було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 282 000 гривень, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути позивачу 82 000 гривень в строк до 16 травня 2013 року, а решту суми - 200 000 гривень, зобов'язався повернути в строк до 1 листопада 2013 року або до 1 січня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноруч ОСОБА_2 10 травня 2013 року.

Позивач умови договору виконав належним чином шляхом передання грошових коштів у визначеній сумі, відповідач прийняв кошти та написав боргову розписку.

ОСОБА_2 умови договору не виконав і 16 травня 2013 року частину грошей в розмірі 82 000 гривень не повернув. У строк до 1 січня 2014 року гроші також повернуті не були.

ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти на його користь в рахунок погашення боргу за договором позики в сумі 282 000 гривень.

Позивач та його представник. Адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. ОСОБА_1 в своїх поясненнях повідомив, що він очолює селянське фермерське господарство. ОСОБА_2 він знає з дитинства, так як його батьки проживають на одній вулиці з ним. В 10 травня 2013 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням допомогти в скрутному становищі та позичити кошти в сумі 282 000 грн. Після тривалих вмовлянь ОСОБА_1 погодився і у власному офісі в присутності двох свідків передав відповідачу кошти в сумі 282 000 грн., в свою чергу ОСОБА_2 написав власноручно розписку в якій підтвердив факт отримання коштів та вказав дати коли зобов'язується їх повернути. На запитання суду про наявність спільних підприємницьких проектів та спільної діяльності ОСОБА_1 повідомив, що ніякої спільної діяльності з відповідачем не вів та не веде.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився та надав суду клопотання про розгляд справи без його особистої участі в присутності його представника, адвоката ОСОБА_4

Представник відповідача заперечила позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що відповідач не отримував від ОСОБА_1 коштів в сумі 282 000 грн. і розписка яка представлена позивачем не підтверджує даного факту. Зобов'язання ОСОБА_2 щодо повернення ОСОБА_1 282 000 грн. являється формою повернення дивідендів від їх спільної діяльності. Якої саме діяльності представник пояснити не могла. Суду представник надала письмові заперечення в яких викладено прохання застосувати до позовних вимог в частині повернення коштів позовну давність відповідно до положень ст. 267 ЦК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно укладеного договору позики від 10.05.2013 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 282 000 гривень, останній отримав кошти та згідно боргової розписки (а.с.4) зобов'язувався повернути 82 000 гривень в строк до 16.05.2013 року, а решту суми-200 000 гривень в строк до 01.11.2013 року або до 01.01.2014 року. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання, в результаті чого позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 625, 629 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищевикладеного з відповідача, ОСОБА_2, необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 200 000 гривень.

В частині стягнення 82 000 грн. суд відмовляє у задоволенні у зв'язку із пропуском строку позовної давності з наступних підстав. Як видно з розписки ОСОБА_2 (а.с.4) він зобов'язується повертати суму коштів отриману в позику частинами (почергово), а саме 82 000 зобов'язується віддати 16 травня 2013 року, а 200 000 грн. до 01.01.2014 року. На переконання суду перебіг строку позовної давності в три роки до позовних вимог щодо повернення 82 000 грн. розпочався з 17 травня 2013 року та закінчився 17 травня 2016 року. Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 подана до суду 25 травня 2016 року.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом чергові платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі чергових платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики позовна давність за вимогами позикодавця про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14).

Заперечення ОСОБА_2, що розписка яку він видав ОСОБА_5 про отримання 282 000 грн. не являється борговою розпискою, а лише є формою його зобов'язання по виплаті позивачу дивідендів від подальшої спільної діяльності не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та суперечить змісту розписки (а.с. 4), в якій чітко вказано, що він взяв певну суму коштів, які зобов'язується повернути у визначені строки. Написання розписки відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем понесені судові витрати в розмірі 2 820.00 гривень., відповідачем - 290 грн. (а.с 38). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та зарахуванням зустрічних вимог по судовим витратам, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1915.60 грн

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 213-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість за договором позики в сумі 200 000 гривень (двісті тисяч гривень нуль копійок) .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 1915.60 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.А.Городівський