Провадження № 22-ц/779/502/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 позов про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що у зв'язку із систематичним зловживанням відповідачем спиртних напоїв їх сімейне життя не склалося. Посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей, просила позов задовольнити та розірвати між ними шлюб, а дітей залишити на проживання разом з нею.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 09.01.2004 року у відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №24. Цим же рішенням малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживання з матір'ю.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині залишення на проживання дітей з матір'ю, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції рішення було прийнято без пояснень сторін в судових засіданнях та одразу ж після першої його неявки в судове засідання, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення. ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що позивачка тривалий час перебуває за межами України, а діти проживають у її родичів. ОСОБА_4 вказує також на негативну поведінку бувшої дружини, яку він особисто спостерігав, перебуваючи на заробітках в Італії у 2015 році. Крім того, зазначив, що даний спір був вирішений без участі батьків, органу опіки та піклування та згоди доньки, якій виповнилось 10 років. Посилаючись на те, що у нього з дітьми більш тісніший психологічний зв'язок, ніж у позивача, просив рішення суду в частині визначення місця проживання скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення про залишення неповнолітніх дітей на проживання з ним, а також стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав. Крім того зазначив, що ОСОБА_2 неодноразово перешкоджала йому у зустрічах з дітьми. Вважаючи рішення в оскарженій частині незаконним, просить його у зазначеній частині скасувати, ухвалити рішення про визначення місця проживання дітей з ним.

ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вказавши, що під час перебування даної справи у провадженні суду першої інстанції відповідач не оспорював місця проживання їх дітей. ОСОБА_2 також пояснила, що вона з дітьми вже орієнтовно півроку проживає окремо від чоловіка. Зазначила, що вона не перешкоджає у зустрічах дітей з батьком, однак вони самі цього не бажають по причині негативної поведінки ОСОБА_4, який зловживає спиртним. Не заперечила, що вона виїжджала до Італії на два тижні в своїх потребах, однак діти на цей час були доглянуті у сім'ї брата. Вважаючи рішення в даній справі законним, ОСОБА_2 та її представник просять залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_4 не оспорює, а тому колегією суддів у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Що ж стосується рішення суду в частині залишення на проживання малолітніх дітей з матір'ю, то колегія суддів вважає, що суд з цього питання прийшов до правильного висновку на підставі такого.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони по справі являються батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

Із змісту ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року вбачається, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей сторін, суд першої інстанції правильно вважав, що виняткові обставини, які б були підставою для того щоб малолітні діти були розлучені з матір'ю, відсутні.

Посилання апелянта на невідповідну поведінку позивачки відносно їх дітей та в побуті не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки відповідач не надав будь-яких допустимих та об'єктивних доказів такої поведінки. При цьому, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_4 під час знаходження справи у провадженні суду першої інстанції не висловлював заперечення проти прохання позивачки залишити дітей проживати з нею. Зустрічної позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з ним ОСОБА_4 не пред'являв. Згідно ж ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, колегія суддів констатує, що спори про визначення місця проживання неповнолітніх дітей в подальшому можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я батька /матері і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима/мачухи тощо).

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що рішення по даній справі в оскарженій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду. Тому підстав для скасування чи зміни рішення, ухваленого в даній справі, немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218; 307; 308; 313-315; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко