Справа № 357/7960/16-ц
У Х В А Л А

"24" липня 2016 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, яка діє від власного імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати факт, що вимушене переселення ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3 в жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області України, відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно положень ст. 256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та самої заяви заявниця просить суд встановити факт її переселення з тимчасово окупованої території України, але як вбачається з копії довідки від 21.10.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, наданої заявницею, такий факт вже засвідчений вказаною довідкою у відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядку «Видачі довідки, що підтверджує місцеперебування громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї» затвердженого наказом МВС України від 26.09.2014 № 997, а тому він не підлягає повторному встановленню на підставі положень ст. 256 ЦПК України. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Таким чином, рішення суду по даній заяві не може бути підставою для вирішення питання про встановлення факту переселення заявника, оскільки даний факт вже встановлений зазначеною вище довідкою, виданою в передбаченому законом порядку.

Щодо вимог заявника про визнання збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, то відповідно до положень ст.ст. 85, 106 Конституції України дане питання відноситься виключно до компетенції Президента України та Верховної Ради України і суд не вповноважений приймати будь-які рішення з цього приводу.

Так, відповідно до ст. 106 Конституції України, Президент України: вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Крім того, у відповідності до положень постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчою влади.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, згідно положень ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до ч.7 ст. 119 ЦПК України у разі пред'явлення позову особами, що діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Як вбачається з матеріалів заяви та підтверджується самою заявницею в письмових поясненнях, остання не являється матір'ю неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будь-яких документів які б підтверджували повноваження заявниці на представлення інтересів неповнолітніх до заяви не додано, а отже заяву від імені неповнолітніх подано особою, яка не має повноважень не ведення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 85, 106 Конституції України, ст.ст. 39, 119, 122, 256 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1, яка діє від власного імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Заяву з доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Б. І. Кошель