УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вчинення певних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- заборонити ОСОБА_5 використовувати для утримання та вирощування свійської худоби, свиней та птиці господарську будівлю «сарай», розташовану на подвір'ї її домоволодіння;

- зобов'язати відповідача звільнити від свиней зазначену господарську будівлю «сарай»;

- заборонити відповідачу використовувати вигрібну яму діаметром 50 см, глибиною 60-70 см, розташовану на подвір'ї її домоволодіння та зобов'язати ОСОБА_5 перенести вигрібну яму на відстань 20 м від його індивідуальної криниці та від стіни його житлового будинку.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 21 травня 2008 року він придбав у власність житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 є його сусідкою та їхні домоволодіння мають спільну межу, оскільки його житловий будинок з літньою кухнею побудовано напроти приміщення сараю відповідачки.

Позивач вказував, що поряд із сараєм відповідачки знаходиться вигрібна (стічна) яма, розміром 50 см у діаметрі та 60-70 см вглибину, а на подвір'ї його будинку і літньої кухні є криниця 1914 року побудови, з якої його сім'я постійно бере питну воду.

Також позивач зазначав, що у згаданому вище сараї ОСОБА_5 тримає двох свиней і стоками від свиней заповнює вигрібну яму, у зв'язку із чим у нього на подвір'ї та у будинку постійний сморід, а також існує загроза отруєння питної води у колодязі, який розташований на його подвір'ї на відстані від вигрібної ями 10,5 м.

Актом Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо перевірки дотримання санітарного законодавства від 10 червня 2015 року встановлено, що в сараї, який розташований на присадибній земельній ділянці відповідача, на момент перевірки утримується двоє свиней і вигрібна (стічна) яма наполовину заповнена стоками від свиней. Сарай знаходиться на відстані 2 м від стіни його-позивача житлового будинку та 7,5 м від вікон його жилого приміщення. Вигрібна (стічна) яма знаходиться на відстані 10,5 м від його криниці та на відстані 2,5 м від стіни його жилого приміщення, і на відстані 8 м від вікон жилого приміщенням, що є порушенням вимог ДБН 360-92 та Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»; у зв'язку з цим ОСОБА_5 було надіслано припис щодо заборони утримання свиней в сараї та надано пропозицію в термін до 16 липня 2015 року перенести вигрібну яму на відстань 20 м від стіни житлового будинку позивача і від його індивідуальної криниці.

Посилаючись на вищевказане, а також зазначаючи, що відповідачка вимоги держсанепідемслужби не виконала, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити від свиней господарську будівлю «сарай», що значиться під літ. «В» у схематичному плані домоволодіння АДРЕСА_2

Заборонено ОСОБА_5 використовувати для вирощування та утримання свиней господарську будівлю «сарай», що значиться під літ. «В» у схематичному плані домоволодіння АДРЕСА_2

Заборонено ОСОБА_5 використовувати вигрібну яму діаметром 37 см, глибиною 34 см, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 як таку, що встановлена із порушенням віддалення.

Зобов'язано ОСОБА_5 перенести вигрібну яму, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань не менше 20 м від меж стіни житлового будинку АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_5 перенести вигрібну яму, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань не менше 20 м від криниці, що розташована по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року в частині задоволення вимог щодо зобов'язання ОСОБА_5 звільнити від свиней господарської споруди - сараю літ. «В» та заборони вирощування і тримання свиней у господарській будівлі споруді - сараї літ. «В» по АДРЕСА_2 змінено, відмовивши у задоволенні цієї частини позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача звільнити від свиней господарську будівлю «сарай» та забороняючи їй використовувати для вирощування та утримання свиней вказаний сарай, виходив з того, що сарай розташований з порушенням вимог п. 3.35 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, та п.п. 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 березня 2011 року № 145, щодо відстаней віддалення цієї господарської будівлі до стін житлового будинку і колодязя позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача звільнити від свиней господарську будівлю «сарай» та заборони їй використовувати для вирощування та утримання свиней вказаний сарай, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що позивач обґрунтовував порушення його прав фактично не тим, що сарай ОСОБА_5 розташований з порушенням відстаней до стін його житлового будинку та криниці, а тим, що через утримання відповідачем у вказаній будівлі свиней у нього на подвір'ї і в будинку постійний сморід та є загроза отруєння відходами від свиней питної води у колодязі, проте на підтвердження саме цих доводів не надав будь-яких належних і допустимих доказів (акти перевірки щодо стану повітря, води, тощо).

Крім того апеляційним судом правильно взято до уваги, що літня кухня не відноситься до житлових приміщень, згідно правовстановлюючих документів у будинковолодінні позивача літня кухня не зазначена, а значиться сарай-В (а. с. 6, 7-9).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

Т.О.Писана