У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 березня 2014 року на 109 км автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного їй на праві власності автомобіля ВАЗ 211140, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5, та автомобіля «RENAULT TRAFIC», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211140, у результаті чого було пошкоджено указаний автомобіль. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»).

Унаслідок ДТП автомобіль ВАЗ 211140, номерний знак НОМЕР_1, знищено, а її мати - ОСОБА_6, отримала легкі тілесні ушкодження.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути на її користь з ПАТ «НАСК «Оранта» 49 490 грн на відшкодування майнової шкоди в межах ліміту відповідальності страховика за вирахуванням франшизи, з відповідача ОСОБА_4 27 890 грн 80 коп. на відшкодування майнової шкоди, франшизу за договором страхування в розмірі 510 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 1 935 грн та 6 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 888 грн на відшкодування майнової шкоди, франшизу за договором страхування у розмірі 510 грн, 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 243 грн 60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 49 490 грн на відшкодування майнової шкоди, витрати на оплату проведення експертизи в розмірі 1 010 грн та 528 грн 88 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта», просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відшкодування матеріального збитку в межах ліміту відповідальності покладається на страховика, а збитки, що не покриваються страховим відшкодуванням, - на страхувальника або винну в ДТП особу, тому стягнув на користь позивача суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи з ПАТ «НАСК «Оранта», а решту - з винної особи, ОСОБА_4. Також, ураховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, суд стягнув з винної у ДТП особи 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів грошових коштів на відшкодування майнової шкоди, виходячи з ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21144 у розмірі 52 888 грн згідно з висновком експерта від 15 вересня 2015 року № 50724/1 ПС.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 14 березня 2014 року сталася ДТП за участю належного ОСОБА_3 на праві власності автомобіля ВАЗ 211140, номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5, та автомобіля «RENAULT TRAFIC», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 14 травня 2014 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності у розмірі 50 тис. грн за шкоду, заподіяну майну потерпілих, та франшизою у розмірі 510 грн.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 19 травня 2014 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після ДТП, вартість його ремонту, при цьому зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не врахував наявність вини обох учасників ДТП, не визначив ступінь вини кожного з них та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

В.А.Черненко

С.П.Штелик