Справа №173/218/16-ц
Провадження №2/173/271/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпровський крохмале-патоковий комбінат» про поновлення на роботі та стягнення компенсації за спричинені моральні та фізичні страждання ,-

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про поновлення на роботі та стягнення компенсації за спричинені моральні та фізичні страждання до відповідача ПАТ «Дніпровський КПК». Згідно уточнених позовних вимог просить: зобов`язати відповідача визнати нікчемним наказ № 344-К від 20.10.2015 року про його звільнення, поновити його на роботі в останній посаді з 20.10.2015 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути на його користь грошову суму за спричинені моральні та фізичні страждання, посилаючись на наступне: згідно посвідчення серії НОМЕР_1 виданого Верхньодніпровським військовим комісаріатом Дніпропетровської області 19.03.1997 року він є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року він має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Але відповідач в односторонньому порядку звільнив його з роботи. Окремо зазначає, що з підприємства звільнено його одного. Тобто такої необхідності фактично не було.

Такі дії відповідача призвели до загострення його хвороби з наступною госпіталізацією на загальний строк більше ніж на 3.5 міс.

Він працював на ПАТ «Дніпровський КПК» з 01.03.1982 року і ніяких зауважень за даний період не мав, проте відповідач звільнивши його одноособово без його на те згоди поступив протиправно та спричинив йому моральні та фізичні страждання, що й стало підставою звернення до суду

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, від дачі пояснень відмовився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача ПАТ «Дніпровський КПК» проти задоволення позовних вимог заперечував надавши письмові заперечення проти позову, а також пояснив, що звільнення позивача відбулось на законних підставах з дотриманням вимог ст. 40, 42, 43 КЗпП України при цьому згідно ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в виробництві переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. При визначенні працівників, що підлягали звільненню, здійснювалась фотографія робочого дня, вивчались їх виробничі показники, кваліфікація та було виявлено, що у позивача продуктивність праці є найнижчою, тому переважне право на залишення на роботі мали в першу чергу працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. А відповідно до норми, на яку посилається позивач він має переважне право на залишення на роботі тільки при рівній кваліфікації та продуктивності праці. При цьому скорочений був не лише позивач, а й інші працівники комбінату. Питання про надання згоди на звільнення розглядалось на засіданні профспілкового комітету. Всім працівникам, які підлягали скороченню пропонувалась інша робота для зменшення негативних наслідків скорочення. Більшість працівників, що підлягали скороченню, погодились перейти на іншу роботу, або навчатись за новою професією, а позивач відмовився від такого переведення і тому був виданий наказ про його звільнення. Тому вважає, що підстав для поновлення позивача на роботі немає. Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач не надав доказів на її підтвердження. А той факт, що він перебував на лікуванні не може бути підтвердженням спричинення позивачу моральної шкоди. Так як з наданих ним медичних документів вбачається, що лікування здійснювалась в зв`язку з отриманням позивачем ушкодження здоров`я ще в 1981 році.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 01.03.1983 року був прийнятий на роботу у Верхньодніпровський крохмало-паточний комбінат, де працював до звільнення на різних посадах, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Відповідно до наказу № 344-К від 20.10.2015 року ОСОБА_1 ,. був звільнений з посади машиніста котлів 1У категорії котлотурбінного цеху ТЕЦ 20.10.2015 року в зв`язку із скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України по закінченню двомісячного терміну попередження і відмовою від переведення на іншу роботу, що підтверджується копією наказу № 344-к від 20.10.2015 року.

В своїх позовних вимогах позивач просить визнати нікчемним наказ № 344-к від 20.10.2015 року. Поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію за спричиненні моральні та фізичні страждання.

При цьому прохаючи визнати нікчемним наказ про звільнення, позивач посилається лише на те, що при його звільненні не були враховані вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного залишення на роботі як учасника бойових дій. Також прохаючи визнати нікчемним наказ про звільнення, позивач не просить визнати незаконним саме звільнення. В той час, як саме недотримання процедури (порядку) звільнення працівника є підставою поновлення позивача на роботі.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 132 від 17.08.2015 року в зв`язку з реорганізацією в управлінні виробництвом та іншими підставами було прийнято рішення про проведення змін у штатному розписі та скоротити чисельність штатного розпису працівників технологічних бригад по професії: машиніст котлів на 2 од, машиністи парових турбін на 4 од, машиніст-обхідник з турбінного устаткування на 4 од, вантажник 4 од. начальник цеху - 1 од. Видачі даного наказу передували проведення нарад, що підтверджується протоколами нарад від 14.07.2015 року та 03.08.2015 року.

Таким чином посилання представника позивача на те, що ніякого скорочення чисельності штату не відбулось, а був звільнений лише один позивач є безпідставними. Даний факт підтверджується і копією наказу № 272-к від 17.08.2015 року про попередження працівників про наступне вивільнення, згідно якого 10 працівників,серед яких був і позивач були попередженні про наступне звільнення. Позивач з даним наказом був ознайомлений, про що свідчить його підпис на зворотному боці наказу. Також даний факт підтверджується штатним розписом, та іншими наданими суду документами.

Відповідно судом встановлено, що на підприємстві ПАТ «Дніпровський КПК» було дійсно скорочення штату працівників та відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством про працю,позивач за два місяці до звільнення був попереджений про наступне звільнення.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1, 2-5, 7 ст. 40 цього кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Уу випадках передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органа про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органа має розглядатись в присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у відсутність працівника проводиться лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника або його представника без поважних причин подання може розглядатись за його відсутності.

З наданих суду доказів вбачається, що 31.08.2015 року відбулось засідання профспілкового комітету на якому розглядалось звернення дирекції ПАО «Дніпровський КПК» про надання згоди на звільнення. Згідно рішення профспілкового комітету було надано згоду на звільнення 10 чоловік, які підлягали скороченню, в тому числі і ОСОБА_1 . Також профспілковим комітетом було прийняте рішення звернутись до адміністрації підприємства та відділу кадрів з клопотанням надати ОСОБА_1 , інше місце роботи.

Таким чином відповідачем були дотримані вимоги ст. 43 КЗпП України та надано згоду на звільнення позивача за скороченням штату працівників. Позивач був присутнім на даному засіданні. Профспілковим комітетом було направлене звернення до адміністрації комбінату щодо надання ОСОБА_1 , іншої роботи, в зв`язку з тривалим стажем роботи та наявності пільг, як учаснику бойових дій.

Даний факт підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що він є членом профкому та був присутнім на засіданні профспілкового комітету ПАТ «Дніпровський КПК» коли розглядалось звернення адміністрації комбінату щодо надання згоди на звільнення працівників в зв`язку із скороченням штату. В тому числі працівників ТЕЦ. На засіданні були присутні працівники, які підлягали звільненню. ОСОБА_1 ,. повідомив, що він має пільги, як учасник бойових дій. Йому було запропоновано надати до профспілкового комітету відповідні документи. На наступне засідання ОСОБА_1 ,. надав профспілковому комітету відповідні документи і було прийняте рішення надати згоду на його звільнення, але з обов`язковим працевлаштуванням ОСОБА_1 ,. на іншу посаду. При наданні згоди на звільнення в зв`язку із скороченням штату членами профкому вивчались та оцінювались фото робочого часу, а також освітні та кваліфікаційні характеристики працівників. ОСОБА_1 , була запропонована робота на лінії в крохмальному цеху. Це була хороша посада, добре оплачувана, робота була набагато легшою чим в ТЕЦ. Крім того не було нічних змін. Тобто ОСОБА_1 , була запропонована краща посада, чим та з якої він був звільнений.

Свідок ОСОБА_4 ,. суду пояснила, що вона є членом профспілкового комітету та була присутня при розгляді звернення адміністрації комбінату щодо надання згоди на звільнення працівників в зв`язку з скороченням штату. Позивач був присутнім на даному засіданні. При вирішенні даного питання враховувалась кваліфікація працівників, заслуховувався з цього приводу доповідач, представники цехів, вивчались кваліфікаційні характеристики працівників, фотографії робочого місця та інші документи. Було надано згоду на звільнення працівників з менш високою продуктивністю праці та кваліфікацією. При цьому було прийняте рішення про обов`язкову пропозицію ОСОБА_1 ,. іншої роботи на комбінаті.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

З аналізу ч. 2 ст. 40 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець повинен запропонувати працівнику, який звільняється іншу роботу.

З наданих суду доказів встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України пропонувалась інша робота, але від переведення на дану роботу позивач відмовився, що підтверджується актом від 21.09.2015 року. Згідно даного акту вбачається, що ОСОБА_1 , від запропонованої вакансії 21.09.2015 року оператора лінії у виробництві харчової продукції 5 розряду в крохмальному цеху відмовився. Також даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 Г

Так, свідок ОСОБА_5 ,. пояснила суду, що вона є членом комісії по соціальному страхуванню та була у відділі кадрів, де оформляла лікарняні листи працівників комбінату. В її при сутності ОСОБА_1 ,. пропонували іншу роботу на комбінаті в зв`язку з скороченням штату працівників. ОСОБА_1 , від запропонованої посади відмовився. ОСОБА_1 ,. пропонувалась посада оператора крохмальної лінії.

Свідок ОСОБА_8 ,. в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 ,. був скорочений з посади, яку займав. Йому в її присутності пропонувалась інша робота, але ОСОБА_9 від переведення на дану посаду відмовився. При цьому на пропозицію підписати відмову зреагував бурхливо. ОСОБА_1 ,. пропонувалась посада оператора лінії. На даній посаді умови праці менш шкідливі чим на тій, що він займав.

Свідок ОСОБА_4 ,. в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 ,. був звільнений за скороченням штату. В день звільнення йому оформили та видали трудову книжку. Крім того ОСОБА_1 ,. в її прсутності пропонувалась інша посада, від переведення на яку він відмовився. А також відмовився від підпису під пропозицією про переведення на іншу посаду. Про що був складений акт, який був підписаний свідками цього, в тому числі і нею.

Таким чином судом встановлено, що при звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України були дотримані вимоги, передбачені ст.. 40, 42. 43 КЗпП України.

Прохаючи поновлення на роботі позивач посилається лише на одну підставу, а саме те, що при його звільненні не були враховані положення ст. 42 КЗпП України та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щодо його переважного права на залишення на роботі.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - Учасникам бойових дій надаються такі пільги:переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації;
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні численності чи щтату працівників у зв"язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.
Відповідно до пп. 5 т ч. 2 ст. 42 При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага при залишенні на роботі надається учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни та, гарантії їх соціального захисту».
Так як КЗпП України має вищу юридичну силу та є спеціальним нормативним актом в сфері регулювання трудових правовідносин, то при вирішенні питань в сфері трудових правовідносин, в тому числі і при звільненні працівників, в першу чергу керуються КЗпП України. Інші закони в тому числі і ЗУ «Про статус ветеранів війни та, гарантії їх соціального захисту» регулюють лише окремі питання щодо трудових правовідносин і застосовуються додатково до положень КЗпП України.
Відповідно при звільненні працівників в результаті скорочення чисельності чи штату працівників в першу чергу визначаються працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, яким надається переважне право на залишення на роботі. Згідно наданих суду доказів, а саме: фотографій робочого дня, службової записки, аналізу особового складу машиніста котлів КТЦ ТЕЦ від 10.07.2015 року та інших, було встановлено працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, яким забезпечується переважне право на залишення на роботі за ч. 1 ст. 42 КЗпП України. З даних документів вбачається, що у трьох працівників ОСОБА_1 ,. ОСОБА_10 ,. та ОСОБА_11 , продуктивність праці виявилась найнижчою, а саме ОСОБА_1 , -70%, ОСОБА_10 , - 73%., ОСОБА_11 ,. 74 %. Так як скороченню підлягало 2 особи котлотурбінного цеху, то такими, що підлягають скороченню у відповідності до даної правової норми були визначені ОСОБА_1 , та ОСОБА_10 .
При цьому п. 5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права залишення на роботі до позивача ОСОБА_1 ,. за даних обставин застосований бути не міг. Так як дана норма застосовується до працівників з рівною кваліфікацією та продуктивністю праці, а у позивача, виявилась нижча продуктивність праці та кваліфікація по зрівнянню з іншими працівниками.
Тому порушень вимог ст. 42 та ЗУ «Про статус ветеранів війни та, гарантії їх соціального захисту» при звільненні позивача судом не встановлено.
Посилання позивача на те, що він має вищу продуктивність праці є без підставними, так як будь-якими доказами не доведені.
Відповідно, враховуючи те, що позивач відмовився від виконання іншої запропонованої йому роботи. Відповідач на думку суду на законних підставах прийняв рішення про звільнення позивача. Тому підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення його на роботі суд не вбачає.
Не вбачає суд і підстав для визнання нікчемним наказу про звільнення позивача від 20.10.2015 року. Так як даний наказ виданий уповноваженим органом та підписаний уповноваженою на те особою, за формою та змістом він відповідає типовій формі, має всі відповідні погодження, тому підстав для визнання наказу нікчемним суд також не вбачає.

Так як суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання нікчемним № 344-К від 20.10.2015 року про звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає за потрібне відмовити і в задоволенні позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. При цьому факт спричинення фізичних страждань на думку суду взагалі є недоведеним.

В своїх запереченнях відповідач посилається і на те, що позивачем пропущений строк позовної даності для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк, з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня вручення трудової книжки.

Тобто даною правовою нормою визначається, як строк звернення до суду, один місяць, так і початок перебігу цього строку, це день вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

При розгляді даної справи судом встановлено, що позивач в день звільнення тобто 20.10.2015 року отримав копію наказу та йому було видану трудову книжку Таким чином початок перебігу цього строку для звернення до суду починається з 21.10.2015 року і закінчується 21.11.2016 року. Позивач звернувся до суду лише 11.02.2016 року тобто з пропуском строку позовної давності. Посилання позивача на те, що він пропустив строк звернення з поважної причини, так як перебував на лікуванні, суд вважає безпідставним виходячи з наступного: відповідно до виписок з історії хвороби позивач почав лікування з 18.11.2015 року, тобто майже через місяць з моменту звільнення по 27.11.2015 року, потім з 30.11.2015 року по 09.12.2015 року, далі з 10.12.2015 року по 25.12.2015 року Потім з 05.01.2016 року по 18.01.2016 року, з 21.01.2016 року по 03.02.2016 року. Таким чином з 20.10.2016 року по 18.11.2016 року у позивача було достатньо часу для звернення з позовом до суду про поновлення його на роботі.

А ле, виходячи з того, що суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог виходячи із фактичних обставин, то факт пропуску позивачем строку позовної давності для відмови в задоволенні позовних вимог судом не застосовується.

Так як позивачеві, який відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни та, гарантії їх соціального захисту» та п. 16 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору відмовлено у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір з відповідача в рахунок держави не стягується.

В свою чергу відповідач просить стягнути з позивача понесені судові витрати по наданню правової допомоги в сумі 7165.60 грн., надавши суду копію платіжного доручення від 26.04.2016 року на суму 20000 грн., угоду на надання правої допомоги та акти прийому-передачі виконаних робіт. Проте суд вважає, що дані вимоги задоволені буди не можуть, так як позивачу хоч і відмовлено в задоволенні позовних вимог, а відповідач відповідно до ст.. 88 ЦПК України в даному разі має право на відшкодування понесених ним витрат. Проте суду не надано розрахунку та обґрунтування понесених відповідачем судових витрат саме в такій сумі, яку відповідач просить стягнути з позивача. Тому в задоволенні даних вимог суд вважає за потрібне відмовити та понесені відповідачем витрати за надання правової допомоги покласти на відповідача ПАТ «Дніпровський КПК»

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання публічного акціонерного товариства «Дніпровський крохмале-патоковий комбінат» визнати нікчемним наказ № 344-К від 20.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату та поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді машиніста обхідника з турбінного устаткування П категорії котлотурбінного цеху ТЕЦ з 20.10.2015 року, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення грошової суми в розмірі 1800000 грн., за спричинені моральні та фізичні страждання позивачеві ОСОБА_1 відмовити.

Понесені відповідачем публічним акціонерним товариством «Дніпровський крохмале-патоковий комбінат» судові витрати по наданню правової допомоги в сумі 7165 грн. 60 коп., покласти на відповідача публічне акціонерне товариство «Дніпровський крохмале-патоковий комбінат»

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано або не змінено, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Петрюк Т.М.