Справа № 487/659/16-ц
Провадження № 2/487/904/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування АДРЕСА_1, кор. 3, у м. Миколаєві. Договір дарування був укладений внаслідок помилки , щодо обставин, які мають істотне значення , на підставі ст. 229 ЦК України.

В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходе до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні 07.11.2013 року між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2, був укладений договір дарування АДРЕСА_1, кор. 3, у м. Миколаєві. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, р. № 606.

У 2007 році позивачка захворіла на онкологічне захворювання. Захворювання є невиліковним. У 2013 році стан її здоров'я погіршився, і вона потребувала операції, подальшого лікування та стороннього догляду.

Позивачка має двох синів, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Син ОСОБА_2, обіцяв займатись доглядом за позивачкою, утримувати її, обіцяв допомагати у лікуванні. Однак, побоюючись претензій зі сторони свого брата, наполягав на оформлення цієї домовленості шляхом укладання нотаріально посвідченого договору. Оскільки позивачка за станом здоров'я не могла займатись оформленням документів, цими питаннями займався відповідач. ОСОБА_2 готував документи для правочину та домовлявся з нотаріусом.

При спілкуванні з відповідачем та нотаріусом, мова йшла про укладання договору при якому до відповідача переходить право власності на квартиру і обов'язок утримувати та доглядати позивачку. Тобто фактично ОСОБА_1 мала намір оформити на сина договір довічного утримання. При укладанні самого правочину, з нотаріусом фактично спілкувався тільки відповідач. Довіряючи своєму рідному синові, позивачка, підписала де вказав нотаріус. При цьому, вважала, що укладала договір довічного утримання, про який заздалегідь домовлялась з сином.

Відповідно до положень ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Наведені положення ст.203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.233 ЦК України правочин визнається недійсним, якщо вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України (п.23 постанови №9 від 06.11.2009р.) тяжкою обставиною може бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів.

Виходячи з наведених правових норм та сукупності встановлених фактичних обставин у справі, суд дійшов висновку, що спірний правочин на уповноваження на безоплатну передачу власності на своє житло є укладеним на вкрай невигідних умовах під впливом зазначених тяжких обставин та не відповідав внутрішньої волі позивача, а тому договір слід визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири 12, по вул. Заводській, 13, корпус 3, у м. Миколаєві, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від 07.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 606.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін