АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3087/16 Головуючий 1 - інстанції - Сугачова О.О.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ПАТ «Укрсиббанк», в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.05.2008 року.

В обгрунтування позову посилався на те, що 27.05.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позивачу цільовий кредит в сумі 250000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1212500 грн. Вказані кошти надані позивачу для придбання нерухомого майна за адресою: місто Харків. вул. Цілиноградська, 38-«а». 27.05.2008 року між позивачем та ТОВ «Шах і Мат» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані за вказаною адресою.

Зазначав, що спосіб отримання кредиту в доларах США для розрахунку з продавцем йому було рекомендовано працівниками відповідача з тих мотивів, що кредитні ресурси в доларах коштують дешевше, аніж кредити в національній валюті, а насправді надання кредиту здійснено в національній валюті України, що порушує права позивача як споживача, так як останній повинен сплачувати більшу суму у гривні тіла кредиту , інші платежі, через підвищення курсу долара США.

Крім того, договір не відповідає вимогам ЗУ " Про захист прав споживачів" через відсутність в ньому відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту і несправедливість, у розумінні ч.5 ст.11,ст.18 цього Закону, включених до нього умов.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необгрунтованим оскільки винесено з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням і неправильним застосування норм матеріального права.

Зазначає, що відповідач фактично виконав своє зобов'язання по наданню кредиту саме в національній валюті України - гривні. При цьому зазначена в договорі про надання споживчого кредиту валюта у сумі 250 000,00 доларів США з власності відповідача не вибувала та позивачем не отримувалась, що підтверджується меморіальним ордером № НОМЕР_1 від 27.05.2008 року (а.с. 103), відповідно до якого відповідач зарахував на рахунок ОСОБА_4 1 212 500,00 грн.

Вказує, що споживчий кредит носить цільовий характер і відповідач усвідомлював той факт, що розрахунки по договору купівлі-продажу нерухомого майна будуть проводитись в українській гривні.

Підкреслює, що стаття 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, а відповідно до статті 533 Цивільного Кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, про що заздалегідь було відомо як позивачу, так і відповідачу.

Звертає увагу, що відповідач, як агент валютного контролю, не мав права, за законом, надавати позивачу кредит в іноземній валюті для його використання з метою проведення розрахунків іноземною валютою між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ.

Стверджує, що спірний договір є удаваним правочином, бо сторони насправді уклали між собою договір кредитування в національній валюті, що не суперечить законодавству, але відповідач ПАТ УкрСиббанк замаскував його під договір кредитування в іноземній валюті.

Сторони в засідання апеляційного суду не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи , колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 27.05.2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" (далі Банк) укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_3 видано кредит в розмірі 250000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,40% річних зі строком користування до 27.05.2019 року.

При цьому позивач, звернувшись до Банку просив видати кредит на споживчі цілі в розмірі 250000 доларів США, тобто добровільно обрав валюту кредитування в доларах США і був ознайомлений з усіма умовами кредитування.

Відповідно до п.1 кредитного договору сторони визначили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США, в сумі 250000,00 що дорівнювало 1212500,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином, використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах,зазначених у даному договорі.

Сторони обумовили, що гривневій еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Сторони також домовились, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеного у п.1 договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку.

27.05.2008 року ОСОБА_3 надані кредитні кошти в розмірі 250000,00 дол.США.

Вказані обставини підтверджено копіями анкети позичальника, інформаційного листа від 26.05.2008 року, кредитного договору від 27.05.2008р., меморіального ордеру, витягом з рахунку, графіками погашення кредиту (а.с.81-100)

Зазначення у меморіальному ордері гривневого еквівалента наданого кредиту не може свідчити про те, що він наданий у гривні України.

Анкета позичальника складена і підписана особисто ОСОБА_3, інформаціний лист також підписано позивачем 26.05.2008 року на підтвердження того, що він з умовами кредитування та тарифами Банку ознайомлений ; договір про надання споживчого кредиту підписано обома сторонами.

У пункті 713. договору зазначено, що підписом у договорі позичальник підтверджує свої права та обов"язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує здатність виконувати умови договору та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням договору позичальником отримано від Банку інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ЗУ " Про захист прав споживачів".

Як вказував представник відповідача у забезпечення зобов"язань за кредитним договором ОСОБА_3 уклав з Банком договори іпотеки і застави і до 2015 року виконував обов"язки з повернення кредиту у відповідності до умов договору, що не заперечено позивачем.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України до грошових коштів належить і іноземна валюта, яка може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом, а згідно до ст.. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47,49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

На час укладення між сторонами договору про надання споживчого кредиту АТ «УкрСиббанк» на здійснення операцій з валютними цінностями мав банківську ліцензію НБУ № 75 від 24.12.2001 року, Дозвіл НБУ № 75-2 від 09.11.2002року та додаток до цього дозволу.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, тобто недодержання загальних вимог необхідних для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За роз"ясненнями, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ,- при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054,1055) ст..ст. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживача».

Вказані обставини спростовують твердження позивача про удаваний характер укладеного правочину: договору про надання споживчого кредиту та невідповідність цього договору вимогам ЗУ " Про захист прав споживачів".

Будь-яких порушень відповідачем діючого законодавства України при укладенні оспорюваного договору не встановлено, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про недодержання районним судом норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, що у відповідності до ч1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова