Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких виступає ОСОБА_4, треті особи: орган опіки і піклування Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_5, про накладення стягнення на майно спадкоємців, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно спадкоємців, посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_6, який за життя не виконав зобов'язань за договорами позик.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року, позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 згідно боргових розписок від 01 лютого, 12 лютого та 04 червня 2013 року накладено стягнення в рівних частках на спадкове майно спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку площею 0,0523 га, що розташована по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі, як спадкоємці боржника мають виконати його зобов'язання перед кредитором.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 01 лютого 2013 року позивач ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_6 20 000 доларів США з терміном повернення позики до 31 грудня 2013 року, 12 лютого 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позичили у позивача 36 000 доларів США, які зобов'язалися також повернути до 31 грудня 2013 року, 04 червня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 взяли в борг у ОСОБА_1 10 000 доларів зі строком повернення - 01 вересня 2013 року.

У визначений договорами позики строк, позичальники коштів не повернули.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, спадщину після його смерті прийняли малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, заперечення ОСОБА_4 щодо не надіслання їй, як представнику малолітніх спадкоємців попередньої вимоги про повернення суми боргу та недотримання позивачем строків, встановлених ст. 1281 ЦК України належним чином не перевірив, й відповідно не визначився з моментом настання строку вимоги про стягнення суми боргу за договором позики зі спадкоємців померлого ОСОБА_6 та не з'ясував чи було дотримано такого строку позивачем, а також не визначився з дійсним обсягом відповідальності кожного з відповідачів, з урахуванням того, що позику ОСОБА_6 отримував разом із ОСОБА_5, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та залишення його без змін.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України й не надав мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

В.О.Савченко

О.В.Ступак