233 № 233/1987/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., Велян К.Я., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1. просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25 березня 2002 року належить квартира АДРЕСА_2.

У спірному житловому приміщенні на теперішній час зареєстровані три особи:

- її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- її невістка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- її онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірному житловому приміщенні понад рік, участі у витратах, повязаних з утриманням квартири не несе, її особистих речей у квартирі не має. Відповідач мешкає за іншою адресою, а тому у відповідності до ст. 405 ЦК України ОСОБА_3 має бути визнана такою, що втратила право користування спірним житловим приміщення.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, з підстав наведених у позовній заяві, пояснивши, що відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином ОСОБА_4. Тому вона на правах члена власника житла зареєструвала у спірному житловому приміщенні відповідача ОСОБА_3 Сімейне життя сина з відповідачем не склалося, відповідач зустріла іншого чоловіка, з яким почала мешкати за іншою адресою. З жовтня 2013 року відповідач спірним житловим приміщенням не користується, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю за тих же підстав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, пояснивши, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивача ОСОБА_4 та мешкала за адресою: АДРЕСА_3. Проте, сімейне життя з чоловіком не склалося, вона зустріла іншого чоловіка з яким фактично створила нову сімю та з яким з жовтня 2013 року мешкає у належному їй дачному будинку. Зніматися з реєстрації у спірному житловому приміщенні вона не бажає, оскільки їй ніде реєструватись. Також бажає, що у спірному житловому приміщенні мешкав її син від першого шлюбу ОСОБА_5. Вирішення справи залишила на розсуд суду.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно із Договором дарування від 25 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.6).

Право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації за № 244 від 11 квітня 2002, про що свідчить реєстраційний напис на Договорі дарування від 25 березня 2002 року (а.с.6 зворот).

Тож, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За довідкою Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» від 16.06.2016 року (а.с.17) відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у спірному житловому приміщенні.

Відповідно до Актів з перевірки паспортного режиму від 16 липня 2014 року, від 20 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні не мешкає з жовтня 2013 року (а.с. 34-35).

Дана обставина у судовому засіданні повністю визнана відповідачем ОСОБА_3, яка у судовому засіданні пояснила, що у звязку із створенням нової родини вона біля трьох років спірним житловим приміщенням не користується, комунальні послуги не оплачує.

За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що ОСОБА_3 на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що їй потрібна реєстрація у спірному житловому приміщенні, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України єдиною умовою збереження сервітутного права користування житловим приміщенням є поважність причин відсутності у ньому. Проте, відповідачем будь-яких доказів на підтвердження таких причин суду не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Тим більше, що з пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що мешкати у спірному житловому приміщенні наміру вона не має.

Тож , позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_6.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 23 вересня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш