Справа № 308/5396/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секрктарі судового засідання ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб,
Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб.
Позовні вимоги мотивує тим, що ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 24.10.2006 р. уклали кредитний договір №MKT7GK00000047. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 000,00 Доларів США строком до 23.10.2026 р., а Відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 24.10.2006 р. уклали договір іпотеки. Згідно з п. 7 договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.
Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
ОСОБА_2 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Відповідач-1 зобов`язання за Кредитним договором не виконав.
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було задоволено, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором в рахунок заборгованості за кредитним договором №MKT7GK00000047 від 24.10.2006 року, а саме: квартиру, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Договором іпотеки, укладеним між Відповідачем-1 та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 14 договору іпотеки визначений обов'язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найм), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя.
Даний обов'язок було порушено ОСОБА_2 Відповідно до довідки за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, підлягають виселенню з даного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі вище викладеного просить суд визнати дії ОСОБА_2 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства та виселити неправомірно зареєстрованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.
У судове засідання представник позивача не з'явився, однак, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Окрім того, подав заяву від 12.08.2016 року про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач-1 ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Новини Закарпаття» № 88 (4553) від 09.08.2016 року про виклик в судове засідання, що відбулося 12 серпня 2016 року.
Відповідач-2 ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір №MKT7GK00000047 від 24.10.2006 р. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 000,00 доларів США строком до 23.10.2026 р., а Відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 24.10.2006 р. уклали договір іпотеки. Згідно з п. 7 договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
З рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2015 року встановлено, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було задоволено частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором в рахунок заборгованості за кредитним договором №MKT7GK00000047 від 24.10.2006 року, а саме: квартиру, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1., а також виселено ОСОБА_2 з вказаної квартири.
Договором іпотеки, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. (п. 18.12 договору іпотеки від 24.10.2006 року). Однак, як вбачається в матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження з боку іпотекодержателя, тобто Позивача.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 14 договору іпотеки від 24.10.2006 року визначений обов'язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найм), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя.
Судом встановлено, що відповідно до № 1100 від 07.12.2015 року, виданої гр. ОСОБА_4 ЖКГ Виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Таким чином, ОСОБА_3, яка була зареєстрована у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, а також договору іпотеки, підлягає виселенню з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.
Що стосується вимоги про виселення з квартири відповідача-1 ОСОБА_2, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2015 року з квартири, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 25,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. було виселено ОСОБА_2
Крім того, доводи позивача про перебування ОСОБА_2 на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_2 спростовано довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим по м. Ужгороду не значиться.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.
Водночас, за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відтак, вимога про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання відповідачем не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530, 541, 542, 554, 611, 615, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212-215, 218, 224-227, 233, 294, 296 ЦПК України, суд,
Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб задовольнити частково.
Виселити неправомірно зареєстровану особу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстрована та проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Світлик