АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської ТетяниВікторівни, треті особи: ОСОБА_3, Міністерство юстиції України, про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та скасування нотаріальної дії,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В., треті особи: ОСОБА_3, Міністерство юстиції України, про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та скасування нотаріальної дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та задовольнити його заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року; скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог. Визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири від 20 червня 2011 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1123; скасувати нотаріальну дію, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири від 20 червня 2011 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1123 та вилучити з Державного реєстру правочинів номер у реєстрі нотаріальних дій: 1123, реєстраційний номер 4502350. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушенням ст. 124 Конституції України, ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, ст. ст. 61, 361, 365 ЦПК України. Звертає увагу на те, що судом не було залучено до участі в справі третю особу Міністерство юстиції України. Суд дійшов безпідставного висновку, що не є нововиявленими обставини, визначені в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, яка набрала законної сили 24 березня 2016 року, що на час вчинення приватним нотаріусом нотаріальних дій з посвідчення договору дарування квартири був чинним арешт на це нерухоме майно.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представники приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. та представник третьої особи ОСОБА_3 просять відхилити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В., треті особи: ОСОБА_3, Міністерство юстиції України, про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та скасування нотаріальної дії. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. 14 червня 2011 року він видав довіреність на ім'я ОСОБА_4 на право розпорядження вказаною квартирою за ціною та на умовах на його розсуд, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. При посвідченні довіреності він повідомив про те, що спірна квартира перебуває під арештом та не може бути подарована. 25 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до нього з вимогою звільнити цю квартиру, посилаючись на договір дарування від 20 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Куликовською Т.В. Вважав, що під час посвідчення договору дарування від 20 червня 2011 року нотаріус не вчинила усі необхідні дії для перевірки наявності накладеного арешту на спірну квартиру та посвідчила цей договір. Ураховуючи наведене, позивач просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири від 20 червня 2011 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1123; скасувати нотаріальну дію по посвідченню вказаного договору та вилучити з Державного реєстру правочинів номер у реєстрі нотаріальних дій: 1123, реєстраційний номер 4502350.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року. Послався на те, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 09 лютого 2016 року, яка набрала законної сили 24 березня 2016 року, в справі за його скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гудзовського О.О. щодо невиконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року в частині не накладання арешту на все його майно у виконавчому провадженні № 19545777, було установлено, що на час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. дій по нотаріальному посвідченню договору дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, від 20 червня 2011 року був чинним накладений постановою державного виконавця від 31 травня 2010 року на підставі ухвали від 13 травня 2010 року арешт на це нерухоме майно.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України однією з підстав для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не можуть бути нововиявленими обставинами (п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4).

Як нововиявлені ОСОБА_1 посилався на встановлені Печерським районним судом м. Києва та зазначені в ухвалі суду від 09 лютого 2016 року обставини, що на час посвідчення 20 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 був чинним арешт на вказану квартиру, накладений постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гудзовського О.О. від 31 травня 2010 року на підставі ухвали від 13 травня 2010 року.

Як убачається з матеріалів справи, про наявність накладеного постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гудзовського О.О. від 31 травня 2010 року на підставі ухвали від 13 травня 2010 року арешту на квартиру на момент посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. договору дарування квартири від 20 червня 2011 року, ОСОБА_1 посилався у позовній заяві, апеляційній та касаційній скарзі. Вказані доводиОСОБА_1 були предметом оцінки судів.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, не є нововиявленими, та правильно залишив без задоволення його заяву.

Колегія суддів відхиляє представника ОСОБА_1 на те, що судом не було залучено до участі в справі третю особу Міністерство юстиції України. Апелянт до навів доводів щодо порушення прав Міністерства юстиції України як учасника судового розгляду. Міністерство юстиції України ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року не оскаржило.

Посилання апелянта на порушення судом положень ст. 124 Конституції України, ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, ст. ст. 61, 361, 365 ЦПК України є безпідставними.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді