АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1547/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1400/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права на частку квартири та визнання частково недійсним договору дарування квартири.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнював, та остаточно просив визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнати за ним право власності на 17/100 часток спірної квартири та визнати частково недійсним договір дарування від 27.07.2015 року, укладеним між ОСОБА_2. Т.М. та ОСОБА_4 в частині відчуження 17/100 часток квартири.

З метою забезпечення позову ухвалою суду від 29 липня 2015 року накладено арешт на спірне майно.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 29 липня 2015 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове по суті його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 08 лютого 1997 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року.

12 квітня 1997 року за нотаріально посвідченим договором дарування батько відповідачки ОСОБА_6 подарував їй квартиру АДРЕСА_3.

На момент укладення договору дарування вказана квартира була готова для проживання частково, що підтверджується актом обстеження від 10 березня 1997 року, складеним комісією по вводу будинку в експлуатацію.

В період шлюбу сторонами за рахунок спільних коштів було проведено ремонтні роботи в квартирі.

Відповідно до висновку № 967/967/1 від 24.12.2015 року судової будівельно-технічної експертизи вартість квартири завдяки проведеним в період з 12 квітня 1997 року по 01 липня 2014 року будівельним роботам у порівнянні з її ринковою вартістю збільшилась. Частка суми, на яку збільшилась вартість квартири у порівнянні з її ринковою вартістю до проведення цих робіт станом на 12 квітня 1997 року складає 34,4%, тобто 17/50.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що проведені в період шлюбу сторін ремонтні роботи не призвели до збільшення якісних характеристик квартири та істотного збільшення вартості належного відповідачці майна, тому відсутні підстави для визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя та її поділу, а відтак відсутні й підстави для визнання договору дарування недійсним.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 24 КпШС України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю подружжя (ст. 25 КпШС України)

Аналогічні положення містяться в статті 62 СК України.

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу сторін за рахунок їх спільних коштів в квартирі відповідача було здійснено опоряджувальні роботи.

Виходячи з даних, наведених в акті обстеження від 10.03.1997 року, блок-секція, в якій розташована квартири № 104, була введена в експлуатацію в лютому 1997 року.

В квартирі на зазначену дату, тобто до набуття відповідачкою права власності на спірне майно, було виконано штукатурка та ґрунтування стін, стяжки на підлозі, встановлені дверні та віконні блоки, виконані електромонтажні та сантехнічні роботи.

З дослідницької частини висновку експерта вбачається, що в результаті співставлення даних, наведених в акті обстеження, з результатами натурного обстеження, станом на 01.12.2015 р. встановлено, що в спірній квартирі опоряджено підлогу із встановленням паркету, плитки, стіни шпалери, плитка, багети, стеля підвісна в спальні, фарбування стель водними сумішами в кімнатах, коридорі, кухні, туалеті, ванній, пофарбоване деревяне вікно в кухні, встановлено металопластикові вікна в кімнатах, двері ламіновані полаковані, фільончасті полаковані та пофарбовані, пофарбовані радіатори опалення, на балконі установлені віконні рами, деревяні стелажі, панелі облицьовані деревяними рейками, підлога з деревяних дощок, у ванні виконана розводка труб, установлені ванна, умивальник, змішувач, сушарка для рушників, у туалеті виконана розводка труб, установлені унітаз, водогрійний бак, вентиляторні решітки, водоміри, трубопроводи каналізації і водопостачання пофарбовані, у кухні здійснена розводка труб, установлені лічильник, газова плита, водяні лічильники, встановлено скобяні вироби: петлі, замки, закрутки, встановлено люстри, світильники, всього за даними на дату складання висновку на суму 146579 грн. без урахування робіт, виконання яких встановити натурним обстеженням неможливо. Стан опорядження квартири знаходиться в незадовільному стані

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції оцінивши наявні докази та встановлені обставини справи у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України, дійшов правомірного висновку, що здійснені у квартирі невідємні поліпшення істотно не впливають на вартість квартири, як обєкта нерухомого майна, та не дають позивачеві права на частку у спірному майні.

Показання свідка ОСОБА_6 не є тим належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що доводить розмір внеску позивача у спірне майно, а частка позивача у вартості опорядження квартири не є значною.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у даному випадку один з подружжя вправі вимагати відшкодування зроблених ним витрат.

Зважаючи на викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді /підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1