Єдиний унікальний номер 725/3931/16-ц
Номер провадження 2/725/795/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказували на те, що 22 грудня 2006 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого вони є співвласниками квартири №7 в будинку №36, яка розташована у м. Чернівці, проспект Незалежності.. Відповідно до технічного паспорта дана квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-ох кімнат, загальна площа квартири становить 58,80 кв.м., житлова площа 28,60 кв.м. й відповідно частки між співвласниками не були визначені, а також не було договору між співвласниками квартири щодо визначення розміру часток квартири АДРЕСА_1, а тому розмір частки, належної кожному із співвласників є рівним та становить по 1/3 часті.

При цьому зазначали, що 30 січня 2011 року один із співвласників квартири, а саме ОСОБА_3 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №242 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1. Вони є спадкоємцями першої черги до майна померлого як дружина та дочка, а іншими спадкоємцями щодо майна померлого ОСОБА_3 відповідно до закону є його мати ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, які відмовились від прийняття спадщини.

З метою прийняття спадщини та оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на належну йому 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1, вони звернулися до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори та 18 серпня 2011 року була заведена спадкова спадкова справа. Разом з тим, нотаріус оглянувши надані документи, повідомив їм про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану 1/3 частку квартири не має можливості, оскільки відсутні документи про державну реєстрацію права власності на квартиру та 16 червня 2016 року їм нотаріусом видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Посилаючись на вказане, просили припинити право спільної сумісної власності на квартиру, визначивши що частки, належні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3 є рівними та становлять по 1/3 частці на кожного, а також визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, а саме на 1/6 частку квартири за кожним.

У судове засідання позивачі не зявились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просили заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, 22 грудня 2006 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності. Відповідно до даного свідоцтва ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до технічного паспорта спірна квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-ох кімнат, загальна площа квартири становить 58,80 кв.м., житлова площа 28,60 кв.м. (а.с. 9-11).

При цьому, як убачається з матеріалів справи частки в спільному нерухомому майні між співвласниками не визначені й відповідно відсутній договір між співвласниками квартири щодо визначення розміру часток квартири АДРЕСА_1 укладено, а тому розмір частки, належної кожному із співвласників становить по 1/3 часті кожному.

Також з матеріалів справи убачається, що 30 січня 2011 року один із співвласників квартири, а саме ОСОБА_3 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №242 та після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1.

При цьому, позивачі як спадкоємці померлого, що підтверджено наданими позивачами доказами, з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_2, звернулися до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки позивачами не надано документів про державну реєстрацію права власності на квартиру й відповідно 16 червня 2016 року нотаріусом винесено відповідно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 17).

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При цьому, відповідно до розяснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у спірній квартирі.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 25 ЦК України в зв"язку із смертю фізичної особи припиняється і її правоздатність.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

В силу дії ст. 1268 ЦК Україна, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).

За таких обставин, а також ураховуючи те, що позивачі прийняли після смерті ОСОБА_2 спадщину у визначеному законом порядку, однак позбавлені можливості оформити її у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державної реєстрації права власності на квартиру, поданий ними позов, ураховуючи відсутність заперечення з боку відповідача, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 86,87,89, 120, 125 ЗК України, ст. ст. 319, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, визначивши що частки, належні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3, є рівними та становлять по 1/3 частці на кожного.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 30 січня 2011 року, право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 30 січня 2011 року, право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало