Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/997/13-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з даним позовом та після його уточнення остаточно просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок №10 та земельну ділянку площею 0. 3574 га, на якій він розташований, по вул. Партизанській в смт. Брусилів Житомирської області, а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 27 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 53800 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 27 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку своє майно, а саме: житловий будинок № 10 та земельну ділянку площею 0,3574 га, на якій він розташований, що знаходиться по вулиці Партизанській в смт. Брусилів, Житомирської області.

28 листопада 2012 року були укладені договори факторингу, внаслідок чого, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового стягувача за договором, позичальником згідно якого є ОСОБА_4

В порушення умов кредитного договору позичальник зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 вересня 2015 року заборгованість склала 2 713 745,82 грн., а саме: за кредитом - 1 046 329 грн., за відсотками - 828 272 ,79 грн., пеня - 839 272,79 грн.

21 серпня 2015 року позивачем були уточнені позовні вимоги, і в звязку зі смертю ОСОБА_2 до справи залучено відповідача ОСОБА_3, як його правонаступника.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року позов задоволено. Ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок № 10 та земельну ділянку площею 0, 3574, на якій він розташований, що знаходиться по вулиці Партизанській в смт. Брусилів Житомирської області, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0501/1107/88-266 від 27 листопада 2007року, яка станом на 21 вересня 2015 року складала 2713745,82 грн., а саме: за кредитом - 1046329,47 грн., за відсотками - 8282272,79 грн., пеня - 839143,56 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник третьої особи - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд неповно зясував обставини, що мають значення по справі. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що предметом договору факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК» ОСОБА_1 плюс» та договору про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «ФК» ОСОБА_1 плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» були саме кредитний та іпотечний договори від 27 листопада 2007 року.

Судом також не взято до уваги те, що письмова вимога позивача про усунення порушень по кредитному договору була направлена ОСОБА_2 вже після його смерті, що свідчить про неповідомлення іпотекодавця і є порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Крім того, позивачем не доведено, що обєкт обтяження не підпадає під положення Закону України «Про мораторій», а тому суд не вправі задовольняти таку вимогу, оскільки відповідач втратить фактичну можливість користування єдиним наявним у нього нерухомим майном.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положення ст. 1054 ЦК України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимога).

За змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях ст.ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм, такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Частиною 1статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 53800 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 27 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку своє майно, а саме: житловий будинок № 10 та земельну ділянку площею 0,3574 га, на якій він розташований, що знаходиться по вулиці Партизанській в смт. Брусилів, Житомирської області.

28 листопада 2012 року були укладені договори факторингу між: Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ПАТ «Сведбанк»), який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_1 плюс» (далі ТОВ «ФК» ОСОБА_1 плюс») і між: ТОВ «ФК» ОСОБА_1 плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Внаслідок чого, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового стягувача за договором від 27 листопада 2007 року №0501/1107/88-266, позичальником згідно якого є ОСОБА_4

Як убачається із матеріалів справи судом першої інстанції були досліджені нотаріально завірені копії договорів факторингу, договорів про передачу прав за іпотечними договорами, реєстри до зазначених договорів. Копії вказаних документів знаходяться у матеріалах справи (т.1 а.с. 25-43, 141-148, 154-157, 159-164, 189-214).

Таким чином доводи апеляційної скарги, що оригінали вказаних документів не були досліджені судом є безпідставними.

На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору ОСОБА_2 та третій особі(боржнику) було направлено вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але станом на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

21 серпня 2015 року позивачем були уточнені позовні вимоги, і в звязку зі смертю ОСОБА_2 до справи залучено відповідача ОСОБА_3, як правонаступника померлого ОСОБА_2

13 жовтня 2015 року позивачем було збільшено позовні вимоги, так як станом на 21 вересня 2015 року заборгованість склала 2 713 745,82 грн., а саме: за кредитом - 1 046 329 грн., за відсотками - 828 272 ,79 грн., пеня - 839 272,79 грн.

Вказана сума заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (т.1 а.с. 219, 241-242), який не спростований іншою стороною. Також наявність заборгованості підтверджується змістом рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2012 року (набрало чинності) про стягнення на користь ПАТ «Сведбанк» із ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 434063 грн. (еквівалент 54215,92 доларів США) заборгованості за кредитним договором від 27 листопада 2007 року (т.1 а.с. 245-246).

Тому твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що відсутні докази наявності заборгованості та її розміру при передачі боргових зобовязань від ПАТ «Сведбанк» на користь ТОФ «ФК «Вектор Плюс» та відповідно до ТОВ «Кредитні ініціативи» є безпідставними.

Як убачається із повідомлення Попільнянської державної нотаріальної контори в Житомирській області(вих. № 142/01-16 від 05.10.2016 року) після смерті 18 вересня 2011 року ОСОБА_2 відкрито спадкову справу за № 12/2012 і спадкоємцем за законом на все майно є дружина померлого ОСОБА_3. Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю не видавалося (т.2 а.с. 26-27).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 прийняла спадщину згідно статті 1268 ЦК України, а відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 квітня 2015 року у справі №43533922.

В апеляційній скарзі представник третьої особи звертає увагу на те, що вимога позивача про усунення порушень щодо виконання кредитного зобовязання була направлена ОСОБА_2 вже після його смерті, що є порушенням Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів зазначає, як убачається із матеріалів справи, позивачу стало відомо про смерть відповідача лише під час судового розгляду, тому додатково була направлена вимога про усунення порушень спадкоємцям. У той же час, у разі предявлення позову до суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки направлення такої вимоги не є обовязковим, що передбачено частиною 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку». Відтак, ці доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також не є обґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено, що обєкт обтяження не підпадає під положення Закону України «Про мораторій». Це є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач втратить можливість користуватися єдиним нерухомим майном.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що обєкт обтяження є її єдиним нерухомим майном, де остання проживає.

Крім того, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається, як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч.263 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, про що зазначає у рішенні. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які представник відповідача посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: