Справа № 148/574/16-ц
Провадження №2/148/314/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 05 червня 2006 року помер його дід ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майно, що знаходиться по вул. Коцюбинського, 39 в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області та складається із житлового будинку позначеного літерою «А», ганок, позначений літерою «а», ганок, позначений літерою «а1», сарай, позначений літерою «Б», літня кухня, позначена літерою «В», погріб, позначений літерою «В/під», гараж, позначений літерою «Г», прибудова сарай, позначений літерою «г», душ, позначений літерою «Д», літня кухня, позначена літерою «Е», прибудова, позначена літерою «е», колодязь, позначений літерою «К», огорожа 1-3.

Згідно заповіту, посвідченого 26 березня 2003 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради, все своє майно ОСОБА_3 заповів позивачеві. Позивач спадщину після смерті діда прийняв. Однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказаний будинок з прибудовами, оскільки при житті діда за ним не було зареєстровано право власності. Так як в інший спосіб вирішити даний спір неможливо, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_3 на житловий будинок з прибудовами по вул. Коцюбинського, 39 в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що спірний будинок належав його діду ОСОБА_3, так як останній його будував, проживав у ньому. Тому вважає, що оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину після діда прийняв, інші спадкоємці на неї не претендують, він має право на визнання за ним права власності на будинок з прибудовами після смерті діда. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він не заперечує проти позову ОСОБА_1 та просить розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 098698, виданого повторно 11 грудня 2007 року Виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що 05 червня 2006 року помер ОСОБА_3 (а.с. 5).

З копії заповіту від 26 березня 2003 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_4, судом встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму онуку ОСОБА_1 (а.с. 6).

З копії спадкової справи № 556/07, відкритої після смерті 05.06.2006 року ОСОБА_3 судом встановлено, що ОСОБА_1 15.12.2007 року звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті діла ОСОБА_1 Устимовича (а.с. 34).

З копії заяв ОСОБА_5 від 15.12.2007 року та ОСОБА_6 від 15.12.2007 року суд встановив, що вони відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, їх чоловіка та батька відповідно, та їм відомо про наявність заповіту на імя онука спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 35, 36).

Також судом встановлено, що спадщину після смерті діда ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 прийняв. Зокрема, про це свідчать видані йому державним нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2007 року на земельну ділянку розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер :01:000:0328 (а.с. 50) та від 27.01.2009 року на транспортний засіб марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер 56-88 ВИЦ, грошові вклади з відповідними нарахуваннями та компенсаціями, майновий пай (а.с. 58).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 39, розташований по вул. Коцюбинського в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області після смерті ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_7 відмовлено згідно постанови державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 09.02.2016 року у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на даний будинок (а.с. 14).

З оглянутої в ході судового засідання інвентаризаційної справи на будинковолодіння № 39 по вул. Коцюбинського в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що інвентаризація вказаного будинку була проведена на замовлення ОСОБА_1 у 2012 році. Вказана справа містить зведений акт вартості будинків, господарських будівель та спору, оцінювальний акт про будинок, про господарські будівлі та споруди; поверховий план на будівлю літ. «А», експлікацію внутрішніх обмірів та розрахунків площ та встановлено, що дане будинковолодіння складається з житлового будинку позначеного літерою «А», 1995 року побудови, ганку, позначеного літерою «а», ганку, позначеного літерою «а1», сараю, позначеного літерою «Б», літньої кухні, позначеної літерою «В», погріба, позначеного літерою «В/під», гаражу, позначеного літерою «Г», прибудови сараю, позначеної літерою «г», душу, позначеного літерою «Д», літньої кухні, позначеної літерою «Е», прибудови, позначеної літерою «е», колодязя, позначеного літерою «К», огорожі 1-3.

Правоустановлюючих документів на вказане будинковолодіння інвентаризаціна справа не містить. Разом з тим, з наявної в матеріалах інвентаризаційної справи довідки від 29 лютого 2012 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок № 39 по вул. Коцюбинського відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5

Належність житлового будинку № 39 по вул. Коцюбинського в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області до категорії колгоспних дворів та склад цього двору станом на 15.04.1991 року підтверджується також довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 27.04.2016 року № 147, виданої на підставі погосподарської книги № 5, особистий рахунок №199 (а.с. 72).

Крім того, з вказаної довідки судом також встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, знаходиться у користуванні ОСОБА_1, який є спадкоємцем ОСОБА_3 Виконавчий комітет ОСОБА_2 сільської ради не володіє інформацією про те, кому надавався дозвіл на будівництво даного будинку, ким він та коли збудований та чи посвідчувалося право власності на даний будинок сільською радою.

Разом з тим, з довідки № 1 КП «Тульчинське МБТІ» від 05.01.2016 року, судом встановлено, що станом на 29.12.2012 року згідно архівних даних право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 29, с. Суворовське, Тульчинський район, Вінницька область, не зареєстровано (а.с. 12).

Про відсутність реєстрації права власності на вище вказане будинковолодіння свідчить також наявна в матеріалах справи копія технічного паспорта від 15 березня 2012 року. Так, в графі «власник» відсутні відповідні відомості (а.с. 8-11).

При вирішенні даного спору суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

В даному випадку до спадкування підлягають застосуванню норми ЦК України, оскільки судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась після набуття ним чинності.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз даних законодавчих норм дає підстави зробити висновок про те, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житлові будинки, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за умов, якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Виникнення права власності на будинки споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З досліджених доказів, суд приходить до висновку, що право власності на спірний будинок виникло у спадкодавця до набрання чинності ЦК України, а тому при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно застосуванню підлягає законодавство, діюче на час виникнення цього права, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, закону України «Про власність», закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанови ОСОБА_10 міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в УРСР», Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966 року, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_10 депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

За змістом вказаного нормативного акта, а також Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази та надаючи їм юридичну оцінку, суд виходить з того, що оскільки позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено того, що станом на час відкриття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 саме останній був одноосібним власником будинковолодіння № 39 по вул. Коцюбинського у с. Суворовське та достовірно встановлено на підставі довідки сільської ради, що станом на 15.04.1991 року згідно з погосподарською книгою № 5, особистий рахунок № 199, вказане будинковолодіння відносилось до категорії колгоспних дворів, підстави виникнення у спадкодавця права власності на даний будинок підлягають врегулюванню нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частина 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року визначала, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема на статус спірного будинку, як колгоспного двору, та склад цього двору станом на 15.04.1991 року, до якого, крім спадкодавця ОСОБА_3, входило ще чотири особи, виходячи із рівності часток членів колгоспного двору, суд приходить до висновку, що станом на день відкриття спадщини спадкодавцеві ОСОБА_3 належала 1/5 частина даного домоволодіння. Враховуючи, що факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивачем суду доведений, суд приходить до висновку, що його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та вважає можливим визнати за ним право власності на 1/5 частину спірного будинку після смерті діда ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 1216, 1218, 1233 ЦК України, ст.ст. 120, 123, ЦК УРСР, 1963 року, Законом України «Про власність», ст.ст. 10, 56-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності в порядку спадкування після смерті 05 червня 2006 року діда ОСОБА_3 на 1/5 частину житлового будинку, позначеного літерою «А», ганок, позначений літерою «а», ганок, позначений літерою «а1», сарай, позначений літерою «Б», літня кухня, позначена літерою «В», погріб, позначений літерою «В/під», гараж, позначений літерою «Г», прибудова сарай, позначений літерою «г», душ, позначений літерою «Д», літня кухня, позначена літерою «Е», прибудова, позначена літерою «е», колодязь, позначений літерою «К», огорожа 1-3, який розташований по вул. Коцюбинського, 39 в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.А. Штифурко