Провадження № 2/522/5971/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» в особі представника звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, по якому просили визнати поширену ОСОБА_1 у судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси інформацію про відношення представників ПАТ «Одесагаз» до низки різноманітних формувань спеціального призначення часів ОСОБА_2 рейху, а саме зондеркоманди, такою, що не відповідає дійсності; зобовязати ОСОБА_1 спростувати поширену у судовому засіданні інформацію про відношення представників ПАТ «Одесагаз» до низки різноманітних формувань спеціального призначення часів ОСОБА_2, а саме- зондеркоманди; зобовязати ОСОБА_1 принести письмові вибачення на адресу ПАТ «Одесагаз» з приводу поширення інформації про відношення представників ПАТ «Одесагаз» до низки різноманітних формувань спеціального призначення часів ОСОБА_2, а саме- зондеркоманди; стягнути з НебабінаВіктора Георгійовича на користь ПАТ «Одесагаз» моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 153,60 гривень.

При цьому посилався на те, що в ході розгляду цивільної справи №522/26319/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про захист прав споживача та відшкодування збитку через низьку якість побутового газу, руйнування через це цегляної труби-димаря, відповідач назвав представників ПАТ «Одесагаз» «зондеркомандою». Також у своїй апеляційній скарзі за вказаною цивільною справою, ОСОБА_1 зазначив наступне» «малоконтрастні, мутні, чорно-білі фото, що надані у запереченні від 04.04.2016 року, які фіксують приїзд зондер-команди монополісту ПАТ «Одесагаз» для чергового незаконного відключення побутового газу у споживача ОСОБА_1 нічого не доводять на користь ПАТ «Одесагаз». Вважає, що зондеркоманда у перекладі з німецької мови назва низки різноманітних формувань спеціального призначення часів ОСОБА_2, метою діяльності більшості з яких було супровід увязнених до газових камер, обробка і знищення трупів, ліквідація населення, а також знищення військовополонених на окупованих територіях. Таким чином вказане висловлювання є неприпустимим у сучасному суспільно-демократичному ладі України, таким, що принижує честь та гідність позивача. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Представник ПАТ «Одесагаз» до судового засідання не зявився, згідно наданої до суду письмової заяви, просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, згідно наданої до канцелярії суду письмової заяви, просить розглядати справу за його відсутності. Також відповідачем надані письмові заперечення, згідно яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на безпідставність. При цьому посилається на те, що він дійсно вжив термін «зондер-команда», що у перекладі з німецької означає «спеціальний отряд», ніяких інших виразів він не промовляв. .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/26319/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про відшкодування збитків, зобовязання підключити побутовий газ, усунення витоку газу, стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та зобовязання пофарбувати труби.

Звертаючись до суду з відповідними позовом, позивач посилався на те, що під час судового розгляду вищезгаданої цивільної справи № 522/26319/15-ц, а саме у судовому засіданні 26.04.2016 року ОСОБА_1 у присутності судді, секретаря судового засідання та вільного слухача був допущений неприйнятний, образливий вислів у адресу представників ПАТ «Одесагаз», які 02.04.2015 року здійснювали припинення газопостачання за адресою відповідача, назвавши вказаних осіб «зондеркомандою». Вказаний вислів відповідачем вживався неодноразово, що вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2016 року.

Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах "Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому суд враховує положення п.17 Постанови Пленуму, згідно якого інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

У цьому сенсі, суд, розглянувши копію апеляційної скарги ОСОБА_1 та прослухавши звукозапис судового засідання у цивільній справі №522/26319/15-ц, інформація яких оскаржується, вважає, що вирази відповідача відносяться до оціночних суджень, і є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

За таких обставин, суд виходить з того, що інформація, зазначена в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стосовно працівників ПАТ «Одесагаз» не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації ПАТ «Одесагаз», оскільки ця інформація стосувалась підстав позову і його предмета, була досліджена та їй була надана відповідна оцінка під час розгляду судом цивільної справи 522/26319/15-ц.

У задоволенні позову ПАТ «Одесагаз» в частині зобовязання принести письмові вибачення на адресу ПАТ «Одесагаз» суд також відмовляє з наступних міркувань.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

За викладених обставин вимоги щодо письмового вибачення перед позивачем ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ПАТ «Одесагаз» про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Надання особами, які беруть участь у справі, заперечень проти позовних вимог є правом, передбаченим цивільно-процесуальним законодавством України, не являється протиправними та винними діями і не тягнуть відповідальності у виді стягнення моральної шкоди.

Оскільки судом не встановлено розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище суд вважає позов є не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 1,3,10,11,57,58,60,61, 208, 209 ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, ст..ст. 15,16,23, 270, 277, 280, 297 ЦК України, п.17Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук