Справа № 378/556/16-ц Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 22-ц/780/5827/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 23.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського фермерського господарства «Серпанок» про розірвання договору оренди землі, скасування його реєстрації, повернення земельної ділянки та відшкодування матеріальної шкоди,-

встановила:

у липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ставищенського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі розпорядження Ставищенської РДА №238 від 18.07.2005 року їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,1га, кадастровий номер :01:006:0004, розташовану в с. Бесідка Ставищенського району Київської області, для ведення фермерського господарства, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20.06.2006 року за № 99.

Даний державний акт був виданий їй на прізвище ОСОБА_3, яке вона взяла під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 05.10.2007 року цей шлюб був розірваний, а 09.02.2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5, взявши прізвище чоловіка.

28 грудня 2010 року позивач уклала договір оренди землі з СФГ «Серпанок» строком дії на 15 років, відповідно до якого вона передала відповідачу свою земельну ділянку у володіння та користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

29 грудня 2012 року даний договір був зареєстрований в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 0005511.

Відповідач, в порушення умов договору, жодного разу протягом 2011 2015 років не сплатив їй орендну плату за користування орендованою земельною ділянкою, чим порушив її цивільні права та завдав їй значних матеріальних збитків, розмір яких, з урахуванням коефіцієнтів індексації, становить 14651,1226 гривень.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив розірвати договір оренди землі № 65 від 28.12.2010 року, укладений нею з СФГ «Серпанок» на земельну ділянку загальною площею 3,1га, кадастровий номер :01:006:0004, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку № 99 від 20.06.2006 року, скасувавши його державну реєстрацію в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області від 29.12.2010 року за № 0005311; зобовязати СФГ «Серпанок» повернути їй у володіння та користування вищевказану земельну ділянку; стягнути з СФГ «Серпанок» на її користь 14651,1226 гривень відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із селянського фермерського господарства «Серпанок» на користь ОСОБА_2 орендну плату за 2013, 2014 та 2015 роки в сумі 8470 грн. 47 коп. та судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позову ОСОБА_2 до Селянського фермерського господарства «Серпанок» про розірвання договору оренди землі, скасування його реєстрації, повернення земельної ділянки та відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до абзацу 4 пункту 10.4 договору оренди землі № 65 від 28.12.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем до обовязків орендаря віднесено своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до пункту 4.3 Договору орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Орендар за погодженням Орендодавця, може перенести термін виплати орендної плати.

Також, апелянт стверджує, що відповідач не надав жодних письмових доказів повідомлення позивача про день та час виплати їй орендної плати за 2011,2012,2013,2014 та 2015 роки у касі господарства, а також письмових доказів надсилання позивачу у 2011, 2012, 2013, 2014 та 2015 році листів з проханням повідомити про реквізити його банківського рахунку чи номеру картки.

Апелянт, зазначила, що вперше ознайомилася з оригіналом договору лише 03 червня 2016 року, тому перебіг строку позовної давності з питання стягнення заборгованості з орендної плати по договору розпочався 03 червня 2016 року, тому твердження відповідача про порушення позивачем строків позовної давності, в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за 2011 та 2012 роки, не ґрунтуються на законі.

Крім того, суд першої інстанції, встановив факт систематичної несплати відповідачем позивачу орендної плати за 2011, 2012, 2013, 2014 та 2015 роки, що сталося з вини відповідача, тому що останній не здійснив всіх необхідних заходів для виконання ним своїх зобовязань перед позивачем, у встановлений договором строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Ставищенської РДА №238 від 18.07.2005 року позивачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,1 га, кадастровий номер :01:006:0004, розташовану в с. Бесідка Ставищенського району Київської області, для ведення фермерського господарства, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20.06.2006 року за №99.

28 грудня 2010 року позивач уклала договір оренди землі з СФГ «Серпанок» строком дії на 15 років, відповідно до якого вона передала відповідачу свою земельну ділянку у володіння та користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

29 грудня 2012 року даний договір був зареєстрований в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 0005511.

Позивач за отриманням орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою до відповідача не зверталася.

Також встановлено, що вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації на території Бесідської сільської ради за 2013-2015 роки складає: за 2013 рік 3,2; 1,756, вартість 91845,82 грн.; за 2014 рік 3,2; 1,756, вартість 91845,82 грн.; за 2015 рік 3,997; 1,756, вартість 114721, 17 грн., що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Ставищенському районі Київської області від 22 серпня 2016 року за № 178/86-16.

Відповідно до довідки СФГ «Серпанок» від 25 липня 2016 року за №28/7 (а.с.38), відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків від 25.07.2016 № 4579 (а.с.43), податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку СФК «Серпанок» за 2013, 2014 роки (а.с.5861,74-85) ОСОБА_3 згідно договору оренди земельної частки (паю) було нараховано та виплачено доходу за 2013 рік 2607,10, за 2014 рік 2607,10, за 2015 рік 3256,27 грн., з яких утримано та сплачено податок з доходів фізичних осіб за 2013 рік 391,07 грн., за 2014 рік 391,07, за 2015 рік 488,44 грн.

Згідно з довідками СФГ «Серпанок» від 25 серпня 2016 року за №19/8 та 30 серпня 2016 року за № 20/8 (а.с.90-91) орендна плата за вищевказаним договором оренди за 2013-2015 роки становила по 3,26% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, а саме 8470,47 грн. за три роки.

26 червня 2015 року позивач повідомила СФГ «Серпанок» про намір розірвати договір оренди землі, що підтверджується листом повідомленням.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розірвання договору оренди землі у звязку з несплатою орендної плати можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати з вини орендаря.

Позивачка не надала доказів того, що вона вчиняла будь-які дії для отримання орендної плати по договору оренди, а відповідач ухилявся від сплати орендної плати чи чинив їй у цьому перешкоди.

Крім цього, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір орендної плати за договором оренди з урахуванням вимог ст.257 ЦК України, за 2013-2015 роки повинен становити 8470,47грн. До стягнення орендної плати за 2011 та 2012 роки слід застосувати вимоги ст.257 ЦК України, тобто позовну давність та не стягувати орендну плату за ці роки.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст.ст.13,15,20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за несплату є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до положень ст.ст.31,32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених, ст.ст.24-25 цього Закону та умовами договору.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Крім того, відповідно до ст.614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки відсутні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди, то в задоволенні позову в частині розірвання договору оренди землі, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки слід відмовити.

Статтею 21 цього ж Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст.24 Закону.

Пунктом 2.2 спірного договору визначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 52304 грн., яка підлягає щорічній індексації на офіційно повідомлений коефіцієнт індексації (а.с.36). Станом на 2013-2015 роки вартість земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації становила відповідно: 91845,82 грн., 91845,82 грн. та 114721,17 грн. (а.с.89). З цією оцінкою та індексами сторони в судовому засіданні погодилися.

Тому, колегія суддів вважає, що розмір орендної плати за вищевказаним договором оренди, з урахуванням вимог ст.257 ЦК України, за 2013-2015 роки повинен становити 8470,47 грн.( а саме 2013 рік-2607,10, 2014 рік - 2607,10, 2015 рік - 3256,27), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. До стягнення орендної плати за 2011 та 2012 роки слід застосувати вимоги ст. 257 ЦК України, тобто позовну давність та не стягувати орендну плату за ці роки, оскільки в судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування позовної давності до стягнення орендної плати за ці роки.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді