АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 2-2912/11 Головуючий в І інстанції Ратушна В.О. Номер провадження 22-ц/791/862/16 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Фурман Т.Г.,
Чиркової К.Г.,
секретарГуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 січня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2011 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_8 15.12.2006 року укладено кредитний договір з додатковими угодами до нього від 18.12.2008 року, 06.07.2009 року, 24.11.2009, 25.11.2009, 14.05.2010, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди від 15 грудня 2006 року, за умовами якого ОСОБА_8 надано кредит в іноземній валюті в сумі 160 000 доларів США терміном на 84 місяці зі сплатою 14,5 процентів річних за користування грошовими коштами.

ОСОБА_8 зобов'язався погасити кредит частинами, сплачуючи щомісячно заборгованість за кредитом у визначеному графіком розмірі та відсотки за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_8 своїх зобов'язань за кредитним договором банком укладено з ним 15 грудня 2006 року та 18 грудня 2006 року договори застави і іпотеки відповідно, та 15 грудня 2006 року із ОСОБА_6 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником всіх своїх зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього.

Посилаючись на порушення відповідачами договірних зобов'язань та невиконання ними вимоги про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, позивач, збільшивши в процесі розгляду справи розмір позовних вимог, просив суд стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором із додатковими угодами до нього в сумі 194 562,82 доларів США, що еквівалентно 1 559 934,68 грн., яка складається з кредитної заборгованості у сумі 144 880,20 доларів США, що еквівалентно 1 155 521,01 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 30 227,65 доларів США, що еквівалентно 241 086,87 грн., пені за порушення строків повернення кредитних коштів в сумі 11 671,89 доларів США, що еквівалентно 93 091,49 грн., пені за порушення строків сплати відсотків 7 783,08 доларів США, що еквівалентно 62 075,51 грн., штрафу за порушення строків повернення кредитних коштів в сумі 3740 грн., штрафу за порушення строку сплати відсотків в сумі 4420 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням суду від 17 січня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Херсонської обласної дирекції кредитну заборгованість в розмірі - 1 551 744,68 грн. (один мільйон п'ятсот п'ятдесят одна тисяча сімсот сорок чотири гривні) 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Херсонської обласної дирекції судові витрати в розмірі 850 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Херсонської обласної дирекції витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 60 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду як щодо наявності заборгованості за кредитним договором, так і щодо її розміру, не відповідають обставинам справи та суперечать нормам законодавства України, що регулює спірні правовідносини. Крім того, вважає, що рішення постановлено без врахування положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо порядку пред'явлення кредитором до боржників вимоги про дострокове повернення споживчого кредиту.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» її доводи не визнав.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_8 15.12.2006 року уклали кредитний договір з додатковими угодами до нього від 18.12.2008 року, 06.07.2009 року, 24.11.2009, 25.11.2009, 14.05.2010, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди від 15 грудня 2006 року.

За умовами кредитного договору ОСОБА_8 надано кредит в іноземній валюті в сумі 160 000 доларів США зі сплатою 14,5 відсотків річних строком до 17.12.2013 року, який разом з процентами він зобов'язався повертати шляхом щомісячного внесення на рахунок банку платежу у розмірі, встановленому графіком погашення заборгованості (а.с.19,20).

06 липня 2009 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору від 15 грудня 2006 року, за умовами якої статтю 7 кредитного договору доповнено пунктами 7.7 та 7.8, за змістом яких сторони погодили, що кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та/або пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох разів протягом останніх дванадцяти місяців шляхом направлення письмового повідомлення. В разі направлення письмового повідомлення з вимогою про дострокове повне або часткове погашення заборгованості, строк виконання зазначених у такому повідомленні зобов'язань позичальника вважається таким, що закінчився на 31 (тридцять перший) календарний день з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимогу поручителю та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

ОСОБА_8 свій обов'язок щодо повернення кредиту і сплати процентів за користування грошовими коштами не виконує починаючи з 30.05.2010 року, в результаті чого станом на 11.01.2011 року утворилась заборгованість в розмірі 163 525,23 доларів США, що еквівалентно 1 308 012,84 грн., що є підставою для дострокового повернення кредитних коштів.

15 грудня 2006 року позивачем із ОСОБА_6 як майновим поручителем ОСОБА_8 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за Генеральною кредитною угодою, нарахованих відсотках за користування кредитом та неустойки.

Пунктом 3.2 договору поруки визначено, що днем виконання зобов'язання поручителя погасити заборгованість боржника вважається день закінчення строку надання кредиту за Генеральною кредитною угодою.

Відповідно до п. 4.1. цього ж договору сторони встановили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором банк 08 листопада 2010 року надіслав йому та поручителю письмове повідомлення з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором в повному розмірі у строк тридцять днів.

Письмові вимоги банку про усунення порушень зобов'язань за кредитними договорами боржником та поручителем залишилась без задоволення.

За таких обставин суд, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про те, що позивач відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України має право вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та слати процентів, а також враховуючи невиконання боржником та поручителем письмової вимоги про усунення порушень зобов'язань, обґрунтовано, з підстав, передбачених умовами укладених договорів задовольнив вимоги позивача шляхом дострокового стягнення з них заборгованості.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду по суті спору не спростовують і, як такі, що не ґрунтуються на законі та доказах, підлягають відхиленню.

Так, твердження ОСОБА_5 про те, що досліджені судом першої інстанції докази не підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному позивачем розмірі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини представником відповідачки належними доказами не доведені та наявний в матеріалах справи розрахунок розміру кредитної заборгованості не спростований, а надані позивачем суду апеляційної інстанції договір про припинення зобов'язань за Генеральною кредитною угодою від 15.12.2016 року та додатковий договір про розірвання цієї угоди, укладені сторонами 31 серпня 2015 року, тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення, свідчать про визнання позичальником наявності заборгованості у визначеному банком розмірі та її погашення у повному обсязі на час перегляду справи в апеляційному порядку.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є посилання представника відповідачки на те, що позовні вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є необґрунтованими і такими, що заявлені передчасно, та з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо направлення споживачу вимоги про дострокове погашення кредиту, оскільки, як вже зазначалося вище, та підтверджено наданими позивачем доказами, відповідачам, в тому числі і ОСОБА_6, направлялась відповідна письмова вимога, яка не була отримана останньою, та повернута банку поштовим відділенням у зв'язку з закінченням терміну зберігання, що свідчить про виконання банком зазначених умов кредитного договору.

Крім того, вказані обставини не є підставою для звільнення відповідачки від встановленої договором відповідальності, так як відповідно до положень кредитного договору та Закону України «Про захист прав споживачів» заходи з повідомлення боржника і поручителя про дострокове повернення споживчого кредиту здійснюються з метою надання їм строку для усунення порушень умов укладеного договору, що і було зроблено позичальником, однак після ухвалення судом рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Т.Г. Фурман

К.Г. Чиркова