Справа № 159/2642/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/1565/16 Категорія: 19 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Подолюка В.А.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (Далі - ТзОВ «ЛК «Ваш авто») про визнання договору недійсним, стягнення коштів, покликаючись на те, що 02 березня 16 року він уклав договір фінансового лізингу (далі - договір) № 003 572, предметом якого був транспортний засіб марки «Kia Sprortage FL», модифікація рrestige, 1.7 diesel.. В момент укладення договору він повідомив представників відповідача, що у договорі невірно вказано модель автомобіля і не вказано року його випуску (він замовляв акційне авто 2014 р. в.), тобто, зазначено не той автомобіль, що він обрав. На це йому було повідомлено, що це не принципово, головним є підписання договору і йому буде надано автомобіль той, якого він усно узгодив з представниками відповідача, а саме: марки «Kia Sprortage», 2014 р. в. з відповідною комплектацією. За умовами договору він мав сплатити платежі, передбачені п. п. 1.7, 9.7, 12.1 договору, на загальну суму 130 000 грн., яку він 02 березня 2016 року сплатив. Одразу по оплаті він звернувся до працівників офісу відповідача з проханням внести зміни у договір, що б реально відповідало його волевиявленню, в чому йому було відмовлено. Вважає, що спірний правочин має бути визнаний недійсним, а сплачені кошти повернуті на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за змістом договір є несправедливим та містить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. У зв'язку з наведеним просив визнати укладену угоду недійсною та стягнути на його користь 130000 грн..

Рішенням Ковельського міськраонного суду Волинської області від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003572 з додатками № № 1, 2, укладений 02.03.16 р між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «Ваш Авто».

Стягнуто з товариства з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 130 000 (сто тридцять тисяч) грн..

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ТзОВ «ЛК «Ваш авто» просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що суд неправильно визначив обставини справи й невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив її відхилити, Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 02.03.16 р. між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 003 572 з додатками № № 1, 2, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «Kia Sprortage FL», модифікація рrestige, 1.7 diesel, та передати цей автомобіль у користування позивачеві, який, у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно з договором. Договір передбачав право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості авто та інших витрат і платежів у певні строки. Пунктами 1.7, 9.7, 12.1 договору передбачено обов'язковість сплати позивачем, в цілому, грошової суми, що вираховувалась за умовами договору у відсотках до вартості предмета лізингу, з врахування курсу валют, а саме: суми у розмірі 130 000 грн..

Згідно з копією квитанції, наданої суду позивачем, він 02.03.16 р. на виконання умов договору, сплатив на запропонований відповідачем рахунок згідно з умовами договору вказану вище суму як таку, що складає суму: вартості адміністративного платежу, авансового платежу та комісії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що умови оспорюваного договору є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг».

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального права та обставинам справи.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч.5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста, статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту оспорюваного договору дає підстави прийти до висновку, що у договорі відсутні та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, що передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, про представництво позивача перед третіми особами в частині виконання оспорюваного договору (п. 3.14) тощо.

За змістом ст.808 ЦК, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь - які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь - яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Також, виходячи з норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

У ст.220 ЦК йдеться, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є власним трактуванням чинного законодавства та зводяться до переоцінки вказаних висновків суду та їх не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: