Волноваський районний суд Донецької області
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2016 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Аксьоненко В.І.

при секретарі Денисенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новотроїцької селищної ради про визнання права власності на будинок за набувальною власністю.

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новотроїцької селищної ради про визнання права власності на будинок за набувальною власністю. Обґрунтовуючи свої вимоги посилалася на те, що 19 березня 1957 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2. В 1960 році дядько чоловіка ОСОБА_3 подарував йому власно побудований будинок в смт. Новотроїцьке по вулиці Леніна, 83, в якому вона з чоловіком прожила понад 50 років. Однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та колишнього власника чоловік не зміг оформити належним чином документи на будинок. 24.11.2008 року ОСОБА_2 помер, позивач на день смерті була зареєстрована та проживала в будинку. Вказуючи, що починаючи з 1962 року вона разом з чоловіком добросовісно, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном, була зареєстрована, фактично проживала в будинку, просила визнати за нею право власності на нього за набувальною власністю.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її присутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи без присутності представника, позовні вимоги визнав.

Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 березня 1957 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 (а.с.4).

В 1960 році ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 побудований ним будинок в смт. Новотроїцьке по вулиці Леніна, 83.

В період з 1962 року по теперішній час позивач здійснює безперервне, відкрите володіння та користування вказаним будинком.

Відповідно інформаційної довідки, технічного паспорту на будинок КП «Волноваське БТІ», документи на будинок відсутні та власник будинку не значиться.

Згідно домової книги, для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач та її чоловік ОСОБА_2 зареєстровані в будинку з 05.04.1962 року. (а.с.14).

23.11.2008р. ОСОБА_2 помер (а.с.5), позивач на день смерті була зареєстрована та проживала в будинку (а.с.7).

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти будинком, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю.

На підставі статей 1218, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, житловою площею 29,70 м2, за адресою: Донецька область, Волноваський район, смт. Новотроїцьке, вул. Покровська, 83.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляцій скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.І Аксьоненко

02.09.2016