УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2006 року № 172-Ф/06 у розмірі 126 782,20 доларів США та 113 505 грн 24 коп., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом у розмірі 90 777,36 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом - 17 519,94 доларів США; поточної заборгованості за процентами - 952,13 доларів США; простроченої заборгованості за процентами - 17 532,77 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 65 263 грн 03 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів - 48 242 грн 21 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 27 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 укладено вказаний вище кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 190 000,00 доларів США строком до 26 листопада 2021 року зі сплатою 14,5 % річних на придбання квартири АДРЕСА_1, та у забезпечення виконання зобов'язань за яким між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 27 листопада 2006 року №172-П/06.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 21 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 126 782,20 доларів США та 113 505 грн 24 коп., банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, у якій, з урахуванням уточнень, остаточно просив:

- визнати факт укладення зазначеного кредитного договору включно до моменту його розірвання і залишити в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін;

- повернути грошові кошти банку в розмірі 836 063 грн 36 коп. (за курсом 8,24 грн на момент припинення договору), що становить 101 464,00 доларів США на момент припинення договору;

- визнати виплаченими грошові кошти банку в сумі 669 760 грн 84 коп., що становить 88 536,00 доларів США;

- розірвати договір і таким чином припинити дію договору на майбутнє;

- зобов'язати ОСОБА_5 виплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 836 063 грн 36 коп. (за курсом 8,24 грн на момент припинення договору), що становить 101 464,00 доларів США на момент припинення договору.

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 посилався на те, що умови кредитного договору є несправедливими, а використання банком доларів США, як предмета кредитування, є внесенням у кредитний договір пункту, що значно погіршує його становище, як споживача, порівняно з банком у разі настання політично-економічних подій; крім того зазначав, що між ним та ОСОБА_5 розглядається спір про розподіл спільного майна подружжя, тоді як під час шлюбу ним особисто на користь банку було виплачено 88 536,00 доларів США, у зв'язку із чим вважав наявними підстави для зобов'язання відповідачки сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 836 063 грн 36 коп. (за курсом 8,24 грн на момент припинення договору), що становить 101 464,00 доларів США на момент припинення договору.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 також подала зустрічну позовну заяву про визнання поруки припиненою, в якій посилалась на те, що у порушення вимог п. 4.1 кредитного договору банк не повідомив поручителя письмово про застосування до позичальника механізму збільшення відсоткової ставки на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 19,5 % річних, що є порушенням умов договору поруки; а також зазначала, що з 12 березня 2012 року ОСОБА_4 припинив належним чином виконувати свої зобов'язання перед банком, у зв'язку із чим строк, протягом якого банк міг звернутись до неї із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, закінчився 12 вересня 2012 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2006 року № 172-Ф/06 у розмірі 126 782,20 доларів США та 113 505 грн 24 коп., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом у розмірі 90 777,36 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом - 17 519,94 доларів США; поточної заборгованості за процентами - 952,13 доларів США; простроченої заборгованості за процентами - 17 532,77 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 65 263 грн 03 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів - 48 242 грн 21 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5, а також в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Таким чином рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються ОСОБА_5 тільки в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, а також в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову, а тому в іншій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та пояснення на неї ПАТ АБ «Укргазбанк», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи первинний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували висновок судово-економічної експертизи від 30 червня 2015 року № 2656/15-45, згідно з яким заборгованість за кредитним договором станом на 21 жовтня 2014 року складала 126 782,20 доларів США (а. с. 38 - 44, т. 3), а також виходили з того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2012 року, з висновком якого погодився і суд касаційної інстанції ухвалою від 20 квітня 2012 року, було відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позову до банку, третя особа: ОСОБА_4, про припинення договору поруки (а. с. 176 - 179, т. 1; а. с. 20, т. 2), у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року в частині вирішення первинного позову про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання поруки припиненоюзалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович