УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гримич М.К., Ізмайлової Т.Л.,

Коротуна В.М., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною заявою зазначивши, що у відповідності до договору купівлі-продажу він придбав у ОСОБА_4 43/1320 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. З метою виготовлення технічної документації він звернувся до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Донецька регіональна філія в особі Краснолиманського районного відділення Донецької області, яке встановило межі земельної ділянки на місцевості та склало відповідний прийому-передачі межових знаків земельної ділянки. Оскільки указаний акт у відповідності до земельного законодавства України повинен бути підписаний власниками суміжних земельних ділянок, зокрема ОСОБА_4, яка відмовилася від такої пропозиції заявник, вважаючи, що акт слід вважати підписаним ОСОБА_4, як особою, що є продавцем за договором купівлі-продажу, просив встановити вказаний факт на підставі ст. 256 ЦПК України.

Ухвалою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року ухвалу суду першої інстанції змінено. Постановлено ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_3 у відкритті провадження у вказаній справі на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові ухвали, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у вказаній справі, виходив із того, що із поданої заяви вбачається спір про право, оскільки стосується виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки та питань суміжного землекористування, який може бути вирішений судом в порядку позовного провадження.

Апеляційний суд, змінюючи ухвалу місцевого суду, фактично погодився з висновками місцевого суду про наявність спору про право, та постановив нову ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України . Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Так, за положеннями ч. 2 ст. 122 ЦПК України питання про відкриття (відмову у відкритті) провадження у справі вирішує суддя місцевого суду.

Постановивши ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 313 ЦПК України, оскільки вчинив процесуальну дію за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не відповідає визначеній процесуальним законодавством стадії. Апеляційний суд замість передачі питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, у той час як таким процесуальним правом наділений виключно суддя першої інстанції.

З огляду на викладене, постановлена апеляційним судом ухвала підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:М.К. Гримич
Т.Л. Ізмайлова
В.М. Коротун
В.О. Савченко