Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/660/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04.10.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючий-суддя: Кашуба А.В.,

секретар судового засідання: Чернянчук К.П., Казимірській Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 20 травня 1989 року і до 06 лютого 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Чехова, 4 в м. Виноградів. В цей же час вони здійснили реконструкцію спірного будинку, надбудувавши мансардний поверх.

Після розірвання шлюбу відповідачка не надає ОСОБА_2 можливості поділити вищевказане майно, чим вчиняє перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Оскільки будівництво даного будинку не завершено та він не прийнятий до експлуатації, то позивач вважає себе власником будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі цього будівництва. Вартість незавершеного будівництвом будинку, відповідно до довідки Виноградівського РБТІ становить 824 008 грн., однак вартість матеріалів використаних при його будівництві, згідно звіту про оцінку майна, становить 85 382 грн.

У зв'язку з вищевказаним позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва будинку, розташованого в м. Виноградові по вулиці Чехова, 4, та визнати за ним права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію будинку, розташованого за адресою м. Виноградів, вул. Чехова, 4.

27.04.2016 року представником відповідача подано до суду письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначено, що спірний будинок був дійсно придбаний ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з позивачем (08.08.2008 року). При цьому він вказує, що сторони з 2007 року разом не проживали, шлюбні відносини не підтримували, спільне господарство не вели та проживали окремо один від одного, оскільки відповідачка знаходилась на заробітках у Чеській Республіці. Будинок по вул. Чехова, 4, у м. Виноградів вона придбала за власні кошти.

Також представник відповідача зазначив, що будівництво спірного будинку завершено у 2015 році, коли сторони не тільки не жили разом, а й були розлучені, а отже вони не могли за спільні кошти проводити його реконструкцію.

Представник позивача в судовому засіданні та письмових поясненнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обставини справи підтвердив. По суті позову зазначив, що будинок купувався та перебудовувався за спільні кошти подружжя та під час перебування їх у шлюбі. Факт виїзду відповідачки на заробітки за кордон не вказує на припинення шлюбних відносин між ними, оскільки ОСОБА_2 також виїжджав разом з нею та вони працювали разом, як і жили. Також ОСОБА_3 не довела, що будинок нею куплений та реконструйований за кошти, які вона отримала не в шлюбі, або в дар. У зв'язку з тим, що куплений сторонами будинок перебудовувався, після чого не був зданий в експлуатацію, визнати право власності на нього неможливо, а тому позивач просить визнати за ним право на 1/2 частину будівельних матеріалів та права забудовника. Посилання представника відповідача на рішення ВСУ вважає недоцільним, оскільки воно стосується поділу незавершеного будівництва в натурі, а не визначення ідеальних часток. Від проведення будівельно-технічної експертизи відмовився, посилаючись на наявність існуючих оцінок будівельних матеріалів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав письмові заперечення в яких вказав, що спірний будинок не будувався подружжям ОСОБА_3, а був придбаний вже збудованим. Зазначив, що представник позивача ототожнює поняття будівництво та реконструкція, що несе у собі різне смислове навантаження. Оскільки сторони не будували даний будинок, то визнавати право власності на використанні матеріали для будівництва не можна. Позивачем також не вказано на які саме будівельні матеріали він просить визнати право власності, що йде у суперечність з позицією ВСУ у справі №6-388цс15 від 18.11.2015 року.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_2, пояснив, що був одружений на ОСОБА_3 Вони разом працювали, виїжджали на заробітки за кордон. З червня 2013 року спільне господарство ними не велось, проживали окремо, сім'я фактично розпалась, спілкувались лиш у телефонному режимі, у зв'язку з чим у 2014 сторони розлучились. У 2008 році вони за спільні кошти придбали будинок по вул. Чехова, 4 в м. Виноградів, а на весні 2010 року почали його реконструкцію за гроші, які отримали на заробітках у Чехії. Дозвільну документацію на перебудову отримали лиш у 2011 році. Позивач особисто купляв будівельні матеріали, платив робітникам, які здійснювали ремонт (ОСОБА_4 та ОСОБА_5). Роботи по будівництву з 2014 року призупинені, будинок в експлуатацію не зданий. На даний час незакінчені фасадні роботи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, і є сусідом сторін, однак знає їх погано. Ким ініційовано початок будівництва не знає. Останні два роки не бачив щоб проводились жодні будівельні роботи. До розлучення позивач та відповідачка приїжджали до будинку разом, або по одинці.

ОСОБА_4 допитаний в якості свідка по справі пояснив, що перебуває із сторонами у сусідських відносинах. Додатково зазначив, що він допомагав при будівництві спірного будинку, а саме робив добудову позаду будинку та проводив внутрішні роботи. Сторони часто приїжджали разом, однак з ним розраховувався лише позивач.

Заслухавши сторони, дослідивши подані письмові докази, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, з'ясувавши усі фактичні обставини, що необхідні для вирішення справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, з наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.1989 року по 06.02.2015 року, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/4521/14-ц від 06.02.2015 року (а.с.13-14).

Згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11), житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Чехова, 4, в м. Виноградові, Закарпатської області належить на праві власності ОСОБА_3. Підставою виникнення прав власності є договір купівлі-продажу, за реєстром №2058 від 07.08.2008 року.

Рішенням виконкому Виноградівської міської ради Закарпатської області №68 від 25.01.2011 року (а.с.15) ОСОБА_3 надано дозвіл на реконструкцію власного житлового будинку по вул. Чехова, 4, в м. Виноградів без зміни функціонального призначення та надбудову мансардного поверху.

Згідно висновку про можливість забудови земельної ділянки, погодженого в.о. головного архітектора Виноградівського району ОСОБА_7, ОСОБА_3 погоджено реконструкцію індивідуального житлового будинку з надбудовою мансардного поверху (а.с.10) та видано будівельний паспорт (а.с.20).

Будівництво проводилось на приватизованій земельній ділянці, що належить ОСОБА_3, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №462646 (а.с.21). Вимога про поділ земельної ділянки сторонами не ставилась.

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №646 від 22.12.2015 року, житловий будинок за адресою м. Виноградів, вул. Чехова, 4, будівництвом завершений та вартість його становить 824 008,00 грн. Даний будинок рахується за ОСОБА_3 (а.с.16).

Згідно звіту про оцінку майна (а.с.22), вартість будівельних матеріалів використаних при будівництві житлового будинку та допоміжних споруд по вул. Чехова, 4, в м. Виноградів становить 85 382 грн.

22.12.2015 року на замовлення ОСОБА_2Ю виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Чехова, 4, в м. Виноградів (а.с.17-19).

При цьому Виноградівського РБТІ надало до суду довідку №496 від 30.06.2016 року в якій вказується, що при проведенні поточної інвентаризації спірного будинку, рік його будівництва вказаний помилково (а.с.84).

Згідно п.15 наданої представником позивача характеристики об'єкту оцінки встановлено, що будинок введено в експлуатацію у 2015 році (а.с.130), що суперечить всім раніше дослідженим доказам, а тому така характеристика не може оцінюватись судом як доказ у справі.

Встановлені фактичні обставини справи, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Сімейного Кодексу України.

Частиною 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Договір купівлі-продажу спірного житлового будинку укладений 07.08.2008 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Таким чином збудований, але не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами є спільною сумісною власністю сторін.

Посилання представника відповідача, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у 2007 році підтвердження матеріалами справи не знайшли, при цьому вони знайшли своє спростування у показах свідків та у рішенні Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/4521/14-ц від 06.02.2015 року (а.с.13-14), в якому вказано що дані відносини сторони не підтримуються лиш з 2013 року.

Долучені до матеріалів справи копії закордонних паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують лиш на перетин ними кордону України та час перебування за її межами, однак не можуть розцінюватись судом, як безспірний факт припинення чи існування між ними шлюбних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

В судовому засіданні судом сторони не виявили бажання отримати грошову компенсацію за свою частину спірному спільному сумісному майні.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив.

Пункт 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК).

В даному шлюбі народилась одна дитина - ОСОБА_8. Сторони не вказують, чи є дана дитина повнолітньою, з ким вона проживає і чи будуть порушуватись її інтереси при поділі спільного майна, а тому суд не приймає дану обставину до уваги під час винесення рішення

Дослідивши матеріали справи суд не знаходить жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин зазначених в ч.2 ст.70 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відступлення від засади рівності часток, у зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід виходити з того, що частки подружжя є рівними.

Позивачкою, в період шлюбу, було придбаний житловий будинок по вул. Чехова, 4 в м. Виноградів, Закарпатської області. З пояснень свідків реконструкція будинку почалась у 2010 році, а 2011 році була отримано дозвіл на її проведення. На даний час будинок збудований, але в експлуатацію не зданий. З пояснень свідків встановлено, що на даний час в будинку не завершені фасадні і внутрішні роботи.

Вказане майно, враховуючи принцип спільності майна, придбаного чоловіком та дружиною в період шлюбу та відсутності в матеріалах справи жодних доказів його набуття в період припинення між ними сімейних відносин або за рахунок коштів одного з них, вважається їх спільною сумісною власністю.

Від призначення будівельно-технічної експертизи, яка б встановила ступінь завершеності робіт, а також час їх проведення, сторони відмовились.

Виходячи зі змісту частини другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

До прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України).

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі 6-47цс16 від 07.09.2016 року, на яку безпосередньо посилається представник позивача, встановлено, що "правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами".

Як вбачається з матеріалів справи спірний будинок за адресою м. Виноградів, вул. Чехова, №4 не прийнятий до експлуатації, забудовник не отримав правовстановлюючого документа на майно та не зареєстрував своє право власності щодо нього в установленому законом порядку. Однак, в судовому засіданні встановлено, з пояснень свідків та наявної документації, що даний будинок практично повністю готовий і може бути зданий в експлуатацію в будь-який момент. Також судом враховано, що вищевказаний об'єкт нерухомості не будувався з нуля сторонами, а був лиш добудований, а звідси він має частини (безпосередньо перший поверх), що не були задіяні в перебудові, а також що він підключений до комунікацій.

Зважаючи, що будинок є об'єктом реконструкції, його перебудовані частини фактично готові до здачі в експлуатацію, суд не може розглядати його лиш як будівельні матеріали. Встановити ж безпосередню ступінь готовності будинку та можливості виділення часток у ньому суд не може, виходячи із небажання сторін провести відповідну експертизу. Визнати права власності сторін на об'єкт незавершеного будівництва неможливо, оскільки такі вимоги сторонами не ставились, а суд позбавлений права виходу за межі позовних вимог.

Саме за цих обставин суд відмовляє у задоволенні позову та роз'яснює сторонам, що у разі усунення вищевказаних недоліків вони мають право повторно звернутись з позовом до суду.

Судові витрати покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено не в його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 31, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Судові витрати у справі, а саме 551 грн. 20 коп. судового збору слід покласти на ОСОБА_2, який сплатив їх при поданні позову.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його оголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийОСОБА_9