Справа № 169/655/15-ц
Провадження № 2/169/11/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Турак О.В.,

секретар судового засідання Мисюк П.З.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Луківської селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права на приватизацію та зобовязання оформити приватизацію житла,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Луківської селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права на приватизацію та зобовязання оформити приватизацію житла.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона постійно проживала та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, у яку була вселена на підставі ордеру на житлове приміщення, виданого виконкомом Луківської селищної ради №68 від 19 березня 1997 року. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про приватизацію вказаної квартири, однак відповідачем безпідставно відмовлено їй в реалізації цього права. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить визнати за нею право на приватизацію квартири по вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району Волинської області, зобовязати відповідача оформити приватизацію даної квартири на її користь.

Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №169/490/15-ц за позовом Луківської селищної ради Турійського району Волинської області до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 10 травня 2016 року провадження у справі відновлено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_3 у спірному житлі не проживає, втратила право на користування ним, а тому не має права на його приватизацію.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року, а отже, набрало законної сили, яким відмовлено у позові Луківської селищної ради Турійського району Волинської області до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, встановлено, що 19 березня 1997 року виконавчим комітетом Луківської селищної ради Турійського району Волинської області на підставі рішення даного виконавчого комітету від 14 лютого 1997 року № 8 було видано постійний ордер на житлове приміщення за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району Волинської області ОСОБА_4, як військовослужбовцю, із сім'єю, а саме: дружиною ОСОБА_5 та дочками ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 вересня 1999 року № 925-р військове містечко №29, до якого входив будинок по вул. Незалежності, 12 в смт Луків Турійського району, передано з державної власності у власність територіальної громади смт. Луків Турійського району Волинської області, та він перебуває на балансі Луківської селищної ради Турійського району Волинської області.

З паспорта громадянина України серії АЮ №161832, виданого 11 серпня 2011 року Турійським РВ УМВС України у Волинській області, видно, що місце проживання позивача ОСОБА_3 (дошлюбне ОСОБА_6, а. с. 9) з 06 липня 2010 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7).

Відповідно до довідки Луківської селищної ради Турійського райну Волинської області від 24 грудня 2010 року №1321 ОСОБА_6 (тепер ОСОБА_3, а. с. 9) за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району прописана одна (а. с. 13).

З матеріалів справи слідує, що позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про приватизацію квартири за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району, однак рішеннями виконавчого комітету Луківської селищної ради їй було відмовлено у реалізації цього права (а. с. 14, 17).

Так, згідно з витягу з протоколу засідання виконкому селищної ради від 04 квітня 2013 року позивачу відмовлено у передачі у приватну власність квартири по вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району як такій, що постійно не проживає в даній квартирі та не має права на приватизацію (а. с. 18).

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Як встановлено статтею 2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 як члену сім'ї ОСОБА_4 відповідачем надано у користування житлове приміщення - квартиру по вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району, у якій вона на даний час прописана одна. Зазначений будинок перебуває на балансі Луківської селищної ради Турійського району та не входить до переліку об'єктів нерухомого майна, перерахованих у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», отже, є об'єктом приватизації.

Позивач зверталась до відповідача із заявами про приватизацію квартири за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району, надавши при цьому необхідні документи, про що не заперечував в судовому засіданні представник відповідача, ствердивши при цьому, що остання не має права на приватизацію, оскільки у спірному житлі не проживає, втратила право на користування ним.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Заперечення відповідача з посиланням на ті обставини, що позивач у спірному житлі не проживає, втратила право на користування ним, не прийняті судом до уваги, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовані рішенням Турійського районного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року, а отже, набрало законної сили, яким відмовлено у позові Луківської селищної ради Турійського району Волинської області до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з тих підстав, що матеріали справи не містять інформації про факт не проживання позивача без поважних причин за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на приватизацію квартири за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району Волинської області, а відповідач чинить перешкоди їй у реалізації цього права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 487.20 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі ст. ст. 1, 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 61, 88, 209, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району Волинської області.

Зобов'язати Виконавчий комітет Луківської селищної ради Турійського району Волинської області вчинити дії по реалізації ОСОБА_3 права на приватизацію квартири за адресою: вул. Незалежності, 12/20 в смт Луків Турійського району Волинської області.

Стягнути з Виконавчого комітету Луківської селищної ради Турійського району Волинської області на користь ОСОБА_3 487.20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий