Номер провадження: 22-ц/785/3650/16
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Томашевській К.В..,

за участю: представника особи, що подає апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 липня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 - Дністровського району Одеської області, право власності на яку ОСОБА_6 набув на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2014 року.

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_5 було відмовлено та винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, які підтверджують право власності спадкодавця на заявлене спадкове майно. Рекомендовано звернутися до суду.

На підставі чого ОСОБА_5 й звернувся до суду із даним позовом та просив його задовольнити з зазначених у позові правових підстав.

Справа розглянута за відстуності сторін.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Крім того, від позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку із хворобою його матері, однак належних доказів на підтвердження даного факту ним надано не було. Інтереси апелянта ОСОБА_3 представляє її довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі їх до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

У судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 1999 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу № 2439/Б нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купив 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1997 року. Згідно з п. 5 вище зазначеного укладеного договору позивачем була виплачена повна вартість придбаного ним спірного нерухомого майна, тобто виконана одна з істотних умов договору.

Вказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано в Білгород-Дністровському БТІ та зареєстровано право власності за ОСОБА_5.

На час укладення договору 13 вересня 1999 року на біржі спірні відносини регулювалися КК УРСР 1984 року, ЦК УРСР 1963 року, який регулював майнові та особисті немайнові відносини громадян, та Закону України «Про товарні біржі», який визначає правові умови створення та діяльності товарних бірж на території України.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року нотаріальному посвідченню підлягав договір купівлі-продажу виключно жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Таким чином, спеціальним законом, який регулював відносини стосовно укладення договорів на товарній біржі, є ЗУ «Про товарні біржі».

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Таким чином, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» укладений на товарній біржі договір купівлі-продажу квартири не підлягав нотаріальному посвідченню, внаслідок чого він є дійсним і додатково його визнавати таким не потрібно, внаслідок чого це майно не належало померлому ОСОБА_6 на час смерті та неправомірно віднесено судом до спадкової маси.

Більше того, судом грубо порушено норми матеріального права, а саме ст. ст. 1218, 1220 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 (батько ОСОБА_5.) помер у віці 61 рік.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 116.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 роз'яснив, що відповідно до ст. 25 ЦК України в момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Отже, у зв'язку зі смертю, особи не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності і не можуть бути сторонами судового процесу.

Таким чином, суд першої інстанції неповністю дослідив фактичні обставини справи, а саме те, що на момент відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) вказана квартира не належала спадкодавцю ОСОБА_6.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на даний час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 існує спір щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, та саме на цю квартиру накладено арешт у рамках розгляду справи про поділ майна подружжя.

Таким чином, подаючи ОСОБА_5 позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом знав про наявність спору щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 неправильно визначив коло сторін по справі, у зв'язку з чим були порушені права ОСОБА_8.

На підставі наведеного колегія вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити, рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 606,33 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков

В.Ф.Парапан