АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2937/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1803/К/16 суддя Онопченко Ю.В.
Категорія - 20 ( ІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє представник ОСОБА_4, на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 29 червня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, відділ реєстрації Криворізької міської ради, про визнання правочину та свідоцтв недійсними.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 29 червня 2016 року задоволено заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову та накладено арешт на будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, та на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє представник ОСОБА_4, просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність ухвали суду обставинам справи та на те, що наведене у заяві про забезпечення позову обґрунтування не є підставою для накладення арешту на майно. Так, суд вказав що спірне майно зареєстроване за ОСОБА_3 і виникає можливість протиправних дій з його боку по розпорядженню даним майном, але не зазначив які саме протиправні дії маються на увазі. Крім того, домоволодіння не зареєстроване за ОСОБА_3

Також, заявники зазначають, що арешт майна жодним чином не може забезпечити виконання рішення суду по цій справі навіть у разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_5 не зможе подати таке рішення до виконання, оскільки не отримає жодного права на зазначене в позові нерухоме майно і не матиме права на реєстрацію відповідних речових прав.

Судом не вирішено питання про внесення застави, не взято до уваги, що ОСОБА_5 не є стороною договору купівлі-продажу, спір не є майновим та позивачем взагалі не ставиться питання про визнання за нею права власності на домоволодіння та земельну ділянку. Окрім того, посилання суду на рішення суду в іншій справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 є невірним, адже це рішення не має жодного відношення до ОСОБА_2 та не створює для нього жодних обов'язків, натомість накладення арешту на майно останнього може завдати йому значних матеріальних збитків та перешкоджає вільно користуватися власністю.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм судових повідомлень про призначення судового засідання на 06.09.2016 року - а.с. 38-41), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, та на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, суд виходив з того, що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу та Свідоцтва про право власності, які були отримані ОСОБА_2 на підставі оспорюваного договору, посилаючись на те, що будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, належали на праві власності ОСОБА_3, якого рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 січня 2013 року зобов'язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 належним їй домоволодінням та зобов'язано ОСОБА_3 здійснити перебудову будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У 2013 році ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу зазначеного майна, який позивачка вважає незаконним та таким, що порушує її права, з тих підстав, що перехід права власності на майно унеможливлює виконання рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 січня 2013 року (а.с. 24-32).

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову позивач посилається на ті ж обставини, що зазначені в позові та наголошує на тому, що відчуження ОСОБА_2 майна унеможливить виконання рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 січня 2013 року (а.с. 2-4).

Разом з цим, заява ОСОБА_5, від імені якої діє представник ОСОБА_7, щодо забезпечення позову не містить жодних відомостей про те, яким чином обраний нею спосіб забезпечення позову може в подальшому, у разі задоволення її позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, відділ реєстрації Криворізької міської ради, про визнання правочину та свідоцтв недійсними, утруднити або зробити неможливим виконання такого рішення суду.

Посилання ж позивача на ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 січня 2013 року не має правового значення для вирішення питання щодо необхідності забезпечення її позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину та свідоцтв недійсними, оскільки нормами цивільного процесуального законодавства України не передбачено можливість вирішення питань, які виходять за межі позовних вимог (ст. 11 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги відсутність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Оскільки вирішуючи питання по поданій заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції вищенаведеним обставинам та нормам цивільно-процесуального закону не надав відповідної уваги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє представник ОСОБА_4, - задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 29 червня 2016 року - скасувати.

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_5, від імені якої діє представник ОСОБА_7, про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, відділ реєстрації Криворізької міської ради, про визнання правочину та свідоцтв недійсними - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: