Справа № 308/9392/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кеміня М.П.,

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту Банк) звернулося до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09 червня 2006 року між Банком і позичальником ОСОБА_2 був укладений кредитний договір МКZ7GA0000037, згідно якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 20000,00 Євро на строк до 08.06.2010 року включно у вигляді поновлювальної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між Банком і ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, як поручителями, з кожним окремо, були укладені договори поруки б/н від 09.06.2006 року, згідно яких відповідачі поручилися перед Банком за належне виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором МКZ7GA0000037 від 09.06.2006 року. Зазначеними договорами передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, а саме^ у строк встановлений договором до 08.06.2010 року включно не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування, у звязку з чим станом на 26.06.2015 року має заборгованість у розмірі 185011,54 Євро, що за курсом 23.75 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 року становить 4394024,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 19061,80 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом 44886,67 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 119968,18 Євро, позивач просив стягнути зазначену суму солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», а також судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 185011,54 Євро, що за курсом 23.75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 року становить 4394024,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 19061,80 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом 44886,67 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 119968,18 Євро, а також судові витрати у розмірі 3654,00 грн..

Відповідачка ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку до неї відмовити. Вказує на те, що порука є припиненою, а тому суд безпідставно стягнув з неї заборгованість за кредитним договором. А також не врахував, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. А період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року з моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і позичальником ОСОБА_2 був укладений кредитний договір МКZ7GA0000037, згідно якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 20000,00 Євро на строк до 08.06.2010 року включно у вигляді поновлювальної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Банком і ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, як поручителями, з кожним окремо, були укладені договори поруки б/н від 09.06.2006 року, згідно яких відповідачі поручилися перед Банком за належне виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором МКZ7GA0000037 від 09.06.2006 року. Зазначеними договорами передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, а саме у строк встановлений договором до 08.06.2010 року включно не повернув кредит та не сплатив проценти за його користування, у звязку з чим станом на 26.06.2015 року має заборгованість у розмірі 185011,54 Євро, що за курсом 23.75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 року становить 4394024,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 19061,80 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом 44886,67 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 119968,18 Євро.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, із змінами і доповненнями, - при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Предявлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до пунктів 11,12 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Пунктом 5 даного договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобовязання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання.

Таку вимогу позивачем на адресу позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було надіслано 30 червня 2015 року (а.с.6).

Однак виходячи з того, що строк повернення кредиту кредитним договором встановлено до 08 червня 2010 року включно, і з урахуванням умов п.12 договору поруки про те, що порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_1 з 09 червня 2015 року є припиненою. А тому письмова вимога Банку від 30.06.2015 року та позов від 04.08.2015 року, згідно відмітки суду (а.с.1), позивачем до поручителя ОСОБА_1 предявлені після припинення поруки, що вказує на незаконність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості та судових витрат.

Посилання представника позивача ОСОБА_7 на письмову вимогу Банку від 06.09.2011 року за №30.1.0.0/2-60609МКZ7L750 та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2013 року, що набрало законної сили, як на підтвердження тієї обставини, що порука ОСОБА_1 не є припиненою, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 отримувала зазначену вимогу, яка до того ж не відповідає вимогам п.5 договору поруки, оскільки в ній відсутні відомості щодо невиконаного боржником зобовязання. Окрім цього, з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2013 року слідує, що ОСОБА_1 не є стороною в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 3-ї особи ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки. І цим рішенням в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 було звернуто стягнення на іпотечне майно житловий будинок №7 по вул.Миру, с.Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, з якого виселено ОСОБА_8, ОСОБА_9В, та інших осіб, які зареєстровані та проживають в цьому будинку. Отже, із зазначеного рішення слідує, що позов Банком було предявлено до іпотекодавців, тоді як ОСОБА_1 є поручителем.

У п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 розяснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, вказане рішення суду не є доказом предявлення банком вимоги до поручителя ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки в решті рішенням суду не вирішено питання про права та обовязки апелянта ОСОБА_1, а тому таке перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у вимогах банку до ОСОБА_1, а апеляційна скарга представника відповідача до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року в частині стягнення кредитної заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у вимогах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :