АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1356/2016 р. Головуючий в І інстанції Сіденко С.І.
Доповідач Полікарпова О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року вересня місяця 02 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Кузнєцової О.А.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2012 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Цюрупинської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду із вказаним вище позовом, уточнивши його, посилалось на те, що 20.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено 3 договори, а саме: кредитний договір НЕС0G7, за умовами якого Банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 27270 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 20.03.2028 року та договір про іпотечний кредит № НЕС0G7, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 136350 грн. зі сплатою 15% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20.03.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки № НЕС0G7, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_6 та його дружині на праві спільної сумісної власності.

Позичальник належним чином не виконує умови договорів і його борг перед кредитором станом на 02.06.2011 року становить 36696,31 доларів США, що еквівалентно 292469,60 грн. і складається з: заборгованості за кредитом - 29209,35 дол. США, що еквівалентно 232798,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4971,61 дол. США, що еквівалентно 39623,73 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 805,15 дол. США, що еквівалентно 6417,04 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1710,20 дол. США, що еквівалентно 13630,29 грн.

В рахунок погашення зазначеної заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказану квартиру і виселити з неї відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають в ній.

Представником відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_8 був поданий зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності правочину, в якому зазначено, що 20.03.2008 року між сторонами дійсно було укладено договір про іпотечний кредит, кредитний договір та договір про іпотеку нерухомого майна.

Відповідно до кредитних договорів погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником виключно у національній валюті - гривні.

За змістом оскаржуваних додаткових угод сума залишку заборгованості, яка зазначена в гривні була переведена у валюту (долари США). Із умовами додаткових угод зустрічний позивач не погодився та не підписував їх, продовжуючи надалі вносити у касу Банку грошові кошти у гривні. Звертаючись до суду з позовом, Банк не зазначає про наявність додаткових угод. Більш того, 31.05.2011 р. банк направляє позичальнику вимогу, де попереджає його про заборгованість за кредитним договором у гривнях.

Під час розгляду справи, а саме 02.08.2011 року Банк надав виписку по рахунку, з якої ОСОБА_6 дізнався, що з 21.07.2008 року зарахування сплачуваних ним грошових коштів здійснюється на рахунок, вказаний саме у додаткових угодах, а не на рахунки, відкриті відповідно до умов кредитних договорів. Крім того, кошти зараховуються у доларах США, як це передбачено саме додатковими угодами, а не кредитними договорами.

Вважає, що додаткові угоди до кредитних договорів є нікчемними, оскільки вони позичальником не підписані.

Просила суд зобов'язати Банк грошові кошти, зараховані на рахунках вказаних в додаткових угодах у доларах США перерахувати на рахунки передбачені договором про іпотечний кредит та кредитним договором, здійснити перерахунок у гривневому еквіваленті сплачених ОСОБА_6 грошових сум до каси Банку в доларах США на рахунок НОМЕР_1 та здійснити перерахунок суми боргу ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит та кредитним договором.

Ухвалою Цюруписького районного суду Херсонської області від 20.12.2011 року до участі в справі залучено третю особу, що не заявляє самостійні вимоги службу у справах дітей Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області.

Клопотання Банка про залучення до участі у справі дружини ОСОБА_6 ОСОБА_5 (нині ОСОБА_5) судом не вирішено.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № НЕС0G7 від 20.03.2008 року в розмірі 36696,31 дол.США, що еквівалентно 292469,60 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру загальною площею 64,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову про застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 Апелянт посилається на те, що суд, не залучивши її до участі у справі, ухвалив рішення, яке впливає на її права, як співвласника іпотечного майна.

Представник апелянта пояснив, що у червні 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано, в квартирі, яка є предметом іпотеки залишилась проживати апелянт та її малолітня дитина. Оскільки її чоловік отримав кредит у гривні й не укладав додаткових угод про перерахунок суми позики в долари США, вважає, що у Банку не було підстав зараховувати сплачені ним кошти в доларовому еквіваленті.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна умов договору можлива лише за згодою сторін договору.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 20.03.2008 року був укладений договір про іпотечний кредит за № НЕС0G7, за яким ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 136350 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 20.03.2028 року на придбання у власність квартири за договором купівлі-продажу від 20.03.2008 року.(а.с.11,14 на зв.-18).

Відповідно до п.2.4 договору про іпотечний кредит ОСОБА_6 повинен щомісячно до 20 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтет ними платежами в сумі не менше 1816,47 грн.

20.03.2008 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № НЕС0G7, відповідно до якого Банк зобов'язується надати ОСОБА_6 кредитні кошти на початковий внесок для придбання квартири у сумі 27270 грн. з тим же кінцевим строком повернення (а.с.11-14,зворот).

В забезпечення виконання зобов'язань по договору про іпотечний кредит між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 того ж дня був укладений договір іпотеки, згідно якому предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 64,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить відповідачу за первісним позовом ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. 20.03.2008 року, за реєстровим №448 (а.с.18 на зв. 20).

З наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 21.07.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № НЕС0G7 від 20.03.2008 року складає 136009,57 грн., що еквівалентно 29439,30 дол. США., а по договору про іпотечний кредит № НЕС0G7 від 20.03.2008 року - 27201,45 грн., що еквівалентно 5887,76 дол. США. (а.с.51-58).

Станом на 02.06.2011 року заборгованість за договором № НЕС0G7 від 20.03.2008 року становить 36696,31 дол. США, що еквівалентно 292469,60 грн. (а.с.6-7).

Із ксерокопій додаткових угод від 21.07.2008 року до договору про іпотечний кредит № НЕС0G7 від 20.03.2008 року та № НЕС0G7 від 20.03.2008 року вбачається, що Банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 29439,30 доларів США, а також в розмірі 5887,76 дол. США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на придбання нерухомості (а.с.244-267).

Відмовляючи ОСОБА_6 у вимогах про зобов'язання Банку перерахувати сплачені ним грошові кошти, зараховані на рахунках вказаних в додаткових угодах у доларах США перерахувати на рахунки передбачені договором про іпотечний кредит та кредитним договором у гривневому еквіваленті, суд першої інстанції виходив з того, що додаткові угоди було укладено без порушень закону, а ОСОБА_6 не надав доказів того, що він додаткові угоди не підписував.

З таким висновком суду судова колегія апеляційної інстанції погодитись не може.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про покладення на Банк обов'язку здійснити переведення сплачених ним коштів у гривневий еквівалент відповідно до умов укладених ним 20.03.2008 року кредитних договорів , ОСОБА_6 зазначав, що у липні 2008 року йому по телефону було запропоновано Банком переукласти кредитні договори у доларах США і через дружину передано примірники додаткових угод до договорів від 20.03.2008 року з підписами та печаткою Банку, однак він їх не підписав і продовжував сплачувати кредит у гривні. Позивач стверджував, що надана Банком заява про згоду на укладення додаткової угоди про переведення кредитної заборгованості у долари США написана не ним і просив про призначення з цього питання судової експертизи.

Судом першої інстанції призначалась у справі почеркознавча експертиза для вирішення питання про те, чи підписував ОСОБА_6 додаткові угоди до кредитного договору від 20.03.2008 року та договору про іпотечний кредит від цієї ж дати, однак Банком не було надано оригінали зазначених додаткових угод. Представник Банку надав довідку про те, що в Херсонському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» цих угод немає.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.05.2016 року було витребувано оригінал кредитної справи з головного офісу Банку, де також не було зазначених додаткових угод.

Представник Банку надала в судове засідання не завірені копії цих угод і довідку про те, що перевіркою служби безпеки Банку встановити місцезнаходження оригіналів додаткових угод не виявилось за можливе. Стверджує, що завірити надані копії додаткових угод неможливо, так як нічого невідомо про оригінали. Також не спростовує пояснення позивача за зустрічним позовом про те, що він сплачував кредит у гривні, оскільки якщо це й так, цей факт перевірити неможливо, так як Банк відразу ж через касу зараховував ці кошти в доларах США.

Відсутній також оригінал заяви ОСОБА_6 про згоду на укладення додаткових угод, не завірену ксерокопію якої Банк надав до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що всі зазначені обставини мали враховуватись судом у сукупності, але визначальним при вирішенні питання щодо правомірності зміни Банком умов укладених договорів є саме відсутність письмової форми додаткових угод у контексті ст.207 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_6 не підтвердив документами те, що він не підписував додаткові угоди, суд мав врахувати, що ця обставина може бути підтверджена певними доказами, зокрема, висновком почеркознавчої експертизи.

Закладений у ст.10 ЦПК України принцип змагальності сторін полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 надав суду свої примірники додаткових угод, які підписані Банком і не містять його підпису, а Банк свої примірники додаткових угод в оригіналі і навіть завірені їх копії, які б свідчили про наявність на них підпису позичальника суду не надав. Цим Банк також унеможливив проведення почеркознавчої експертизи для спростування доказів, наданих протилежною стороною. Оскільки наявність волевиявлення сторони договору належними доказами не підтверджена це дає підстави суду вважати його нікчемним.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, які є суттєвими для справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а саме щодо зобов'язання Банку перерахувати грошові кошти, сплачені ОСОБА_6 та зараховані на рахунках, вказаних в додаткових угодах у доларах США на рахунки, передбачені договором про іпотечний кредит та кредитним договором, у гривневому еквіваленті.

Вимога про зобов'язання Банку здійснити перерахунок суми боргу ОСОБА_6 після переводу його у гривневий еквівалент є дублюючою, оскільки після перерахунку коштів, зарахованих у доларах в гривневий еквівалент, як наслідок, визначиться сума, яка підлягає погашенню.

За таких умов, коли борг позичальника, який відповідає умовам договору про іпотечний кредит та кредитному договору, укладеним 20.03.2008 року на даний час не визначено, позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід вважати передчасно заявленим.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що її права як співвласника житла порушуються оспорюваними додатковими угодами, оскільки після розлучення з ОСОБА_6 вона залишилась з дитиною проживати в цій квартирі. Крім того, надаючи нотаріальну згоду на передачу квартири в іпотеку, вона, як її співвласник зазначала, «правочин укладається в інтересах сім'ї, на умовах, які ми з чоловіком попередньо обговорили і вважаємо вигідними для нас» (а.с.235).

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України , колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2012 року в частині задоволення позову ПАТ «Приватбанк» та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Зобов'язати ПАТ «Приватбанк» внесені ОСОБА_6 на рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в доларах США перерахувати у гривневий еквівалент та зарахувати на рахунок відповідно до умов договору про іпотечний кредит №HECOG7 від 20.03.2008 року та кредитного договору №№HECOG7 від 20.03.2008 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.В. Базіль

підпис О.А. Кузнєцова

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 08 вересня 2016 року

Рішення набрало законної сили 02 вересня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська