У х в а л а

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Васильківського міжрайонного прокурора Київської області, що діє в інтересах держави, в особі державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики Національної Академії Наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, третя особа - управління Держкомзему у м. Василькові та Васильківському районі Київської області, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання права постійного користування на землю, за касаційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Васильківський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду з вищевказаним позовом в інтересах держави в особі державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 травня 2002 року ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.

Зазначав, що рішенням Глевахівської селищної ради Київської області від 08 травня 2009 року № 653-29-V ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 передано у власність земельні ділянки та видано державні акти на право власності на землю, яка перебувала у користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», що прокурор вважає незаконним.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд скасувати вказане рішення Глевахівської селищної ради Київської області, визнати недійсними державні акти на право власності на землю, видані відповідачам, скасувати їх реєстрацію, а також визнати право постійного користування спірними земельними ділянками за ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» та зобов'язати відповідачів повернути землю землекористувачу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позову Васильківського міжрайонного прокурора Київської області відмовлено.

У касаційній скарзі Перший заступник прокурора Київської області просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахувавши правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13; від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13,дійшов правильного висновку про його недоведеність.

При цьому, на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року з метою з'ясування обставин справи за клопотанням прокурора ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 19 лютого 2014 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, однак ухвала суду залишена експертною установою без виконання у зв'язку з нездійснення позивачем оплати її проведення.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М. Фаловська