УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 14.08.1993 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ганновер, Німеччина.

Вказувала, що після смерті чоловіка дізналася, що 11.07.2012 між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500289694, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 150 000,00 грн. Позивач на укладення вищезазначеного кредитного договору та отримання кредиту згоди не давала, а відтак просила визнати кредитний договір №500289694 від 11.07.2012 недійсним, вирішити питання щодо судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що кредитний договір був укладений без її згоди, а отримані кошти не були використані в інтересах сім'ї.

Наголошувала, що про існування укладеного кредитного договору вона не знала, на які цілі були отримані кошти їй невідомо.

Справа № 761/18626/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11495/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 14.08.1993 ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 15).

11.07.2012 між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500289694, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 150 000,00 грн. (а.с. 5).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ганновер, Німеччина (а.с. 16-18).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що укладений її чоловіком кредитний договір був укладений останнім без відома позивача та отримані кошти не були використані в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частина 2 ст. 65 СК, як і положення ч. 2 ст. 369 ЦК, встановлюють правову презумпцію наявності згоди другого з подружжя при укладенні договорів щодо розпорядження спільним майном одним з них.

Таке правило визначає підстави виникнення зобов'язання у другого з подружжя. Той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), якщо договір було укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї. З цього випливає, що закон при вирішенні цього питання закріплює не суб'єктивний, а об'єктивний підхід, оскільки не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на укладення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї.

Таким чином, вимоги ст. 65 СК України та ч. 4 ст. 369 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли при укладанні кредитного договору, а тому не можуть бути підставою визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з відсутністю згоди позивача на його укладення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 у справі № №6-88цс12.

Посилання позивача на положення ст. 65 СК України, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з наступного.

Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 215 ЦК України до даних правовідносин та визнання недійсним кредитного договору.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: