АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_3, житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину паєнагромадження, визнання незаконним та скасування наказу, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - КМР (КМДА)) про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину паєнагромадження, визнання незаконним та скасування наказу, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири.

Зазначав, що відповідно до рішення виконкому КМР №30/4 від 13 січня 1986 року його батько - ОСОБА_4 був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15», і 17 січня 1986 року ним було сплачено вступний (перший) пайовий внесок до житлово - будівельного кооперативу «Академічний-15» на загальну суму 5 400 крб., з яких 5 230,73 крб. було зараховано до паєнагромадження, внесеного з метою будівництва квартири АДРЕСА_1.

14 лютого 1987 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3

На підставі ордеру на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу від 16 листопада 1987 року батько позивача - ОСОБА_4, як член ЖБК «Академічний - 15», отримав право на заселення до згаданої квартири. Відповідно до даного ордеру до складу його сім'ї входили: він, ОСОБА_4 - син та ОСОБА_3 як дружина сина.

19 лютого 1988 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, до дня його смерті ним було сплачено паєнагромадження у розмірі 5 230.73 крб., що складало 38/100 частин від загальної вартості квартири, залишок внеску становив 8 602,95 крб.

Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входило паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб., що відповідало 38/100 частинам загальної вартості квартири.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були позивач, як син, та ОСОБА_2, як дружина.

Спадщину після смерті свого батька він прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав у квартирі разом з батьком, після смерті останнього продовжував в ній проживати, користуватися рухомим спадковим майном покійного, яке знаходилося у цій квартирі, підтримувати його у належному порядку, сплачувати членські внески до ЖБК «Академічний-15».

ОСОБА_2 також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 й 27 липня 1990 року отримала в Першій Київській державній нотаріальній конторі свідоцтво за про право на спадщину за законом, про що він дізнався лише під час розгляду іншої справи.

Вважає, що згадане свідоцтво було видано безпідставно, остільки ОСОБА_2 мала право лише на 1/2 частину спадку, а інша 1/2 частина, що відповідає 19/100 частинам загальної вартості квартири, належить йому, позивачу, як сину померлого, остільки він спадщину прийняв, не відмовився від неї, продовжував жити у квартирі АДРЕСА_1, тобто набув право як спадкоємець стати членом ЖБК «Академічний-15», а у лютому 1992 року за рахунок його подружніх коштів сплатив залишок паю у ЖБК «Академічний-15» у сумі 8 602,95 крб. (62/100 частин загальної вартості квартири).

Вказував, що на підставі незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом на паєнагромадження ОСОБА_4, ОСОБА_2 одноособово стала членом кооперативу згідно з рішенням житлової комісії ЖБК «Академічний-15», викладеним у протоколі від 06 вересня 1990 року № 64/4-90, та рішенням виконавчого комітету КМР народних депутатів від 19 жовтня 1990 року № 902 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК».

29 листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_2 відповідно до наказу № 1898-С Головного управління житлового забезпечення КМДА від 14 жовтня 2004 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, його мати, померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на 19/100 частини вказаної квартири, що відповідає 1/2 частині паєнакопичення у ЖБК «Академічний-15», успадкованого нею після смерті її чоловіка ОСОБА_4

Після смерті матері позивач звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Крім нього до нотаріальної контори звернулась племінниця померлої ОСОБА_1 із заповітом від 16 лютого 2011 року, складеним на її користь ОСОБА_2

Зазначав, що на даний час пай у ЖБК «Академічний-15» на придбання квартири АДРЕСА_1 сплачений у повному обсязі, проте сплачений він за рахунок коштів покійного ОСОБА_4, паєнагромадження якого відповідало 38/100 вартості квартири та було успадковано у рівних частинах позивачем та його матір'ю, а також за рахунок спільних сумісних коштів позивача та його дружини ОСОБА_3 - 62/100 вартості квартири, а також вказував, що про порушення свого права дізнався з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року, яке набрало законної сили 17 червня 2015 року.

З урахуванням уточнень до позову, просив суд:

скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 14-2327, видане Першою Київською державною нотаріальною конторою 27 липня 1990 року ОСОБА_2 на належне за життя ОСОБА_4 паєнагромадження у житлово-будівельному кооперативі «Академічний-15», у сумі 5 230,73 крб.;

визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину паєнагромадження у житлово - будівельному кооперативі «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб.;

визнати незаконним та скасувати наказ № 1898-С Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) від 14 жовтня 2004 року про оформлення та видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2;

скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) 29 листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_2, зареєстроване у комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстрову книгу № д.170-30 за реєстровим № 775/31332 від 05 січня 2005 року;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 81/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року позов ОСОБА_2задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права й невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, позивача та його представника, а також третю особу, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету КМР №30/4 від 13 січня 1986 року батько позивача (ОСОБА_4) був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15», і 17 січня 1986 року ним було сплачено вступний (перший) пайовий внесок до житлово - будівельного кооперативу «Академічний-15» на загальну суму 5 400 крб., з яких 5 230,73 крб. було зараховано до паєнагромадження, внесеного з метою будівництва квартири АДРЕСА_1. (а.с.25, 35).

Встановлено, що 14 лютого 1987 року позивач та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с.27).

На підставі ордеру на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу від 16 листопада 1987 року батько позивача - ОСОБА_4, як член ЖБК «Академічний-15», отримав право на заселення до згаданої квартири. Відповідно до даного ордеру до складу його сім'ї входили: він, ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3 - дружина сина (а.с.26).

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, 19 лютого 1988 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с.28).

З долученого до справи свідоцтва про смерть від 27 листопада 1989 року, убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с.29).

Відповідно до довідки ЖБК «Академічний-15» № 319 від 23 липня 1990 року до дня смерті ОСОБА_4 було сплачено паєнагромадження у розмірі 5 230,73 крб., а залишок внеску становив 8 602,95 крб. Вартість паєнагромадження у розмірі 5 230,73 крб. складала 38/100 частин від загальної вартості квартири (а.с.35).

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_4, 27 липня 1990 року ОСОБА_2 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не вказала у цій заяві, що спадкоємцем померлого є ще й його син, позивач ОСОБА_2, який прийняв спадщину, а тому 27 липня 1990 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне за життя ОСОБА_4 паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб. (а.с.91).

Як убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 лютого 2016 року, позивач звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину паєнакопичення у ЖБК «Академічний-15» після смерті ОСОБА_4, проте йому державним нотаріусом у цьому було відмовлено з посиланням на те, що 27 липня 1990 року на внесене покійним паєнагромадження було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 (а.с.143).

Встановлено, що позивач звертався до ЖБК «Академічний-15» з заявою про вступ до членів кооперативу, проте згідно довідки № 02-15 від 03 лютого 2016 року у прийнятті заяви відмовлено з посиланням на те, що на даний час не визначено, хто являється власником спірної квартири (а.с.142).

Відповідно до заповіту від 16 лютого 2011 року, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось (а.с.110).

Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) 29 листопада 2004 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 у зв'язку з неправильно обраним способом захисту.

Ухвалюючи рішення про задоволення заявленого по справі позову, районний суд виходив з того, що покійній ОСОБА_2 було незаконно видано свідоцтво про право спадщину за законом на все належне померлому (ОСОБА_4) паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15», остільки вона мала право лише на Ѕ його частини, тобто право на грошову вартість 19/100 частин паю, інша Ѕ частина спадкового паєнагромадження належить позивачу та того, що решту паю за квартиру було внесено ОСОБА_2

Колегія суддів вважає такі висновки районного суду законними й обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 після смерті батька прийняв спадщину, і не відмовився від неї, продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач приховав той факт, що шлюб його батьків було розірвано фіктивно; що на час будівництва спірної квартири його батьки фактично проживали однією сім'єю, а після смерті ОСОБА_4 залишок паєнагромадження за спірну квартиру був сплачений саме ОСОБА_2 як членом кооперативу, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про фіктивність розлучення та того, що подружжя (батьки позивача) в період не перебування у шлюбі вели спільне господарство та несли витрати солідарно по сплаті паю за квартиру.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 5 ст. 145 ЖК УРСР, якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

З огляду на п. 55 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу у випадках, передбачених підпунктами 4 і 6 пункту 50 цього Примірного статуту, помер або вибув з нього з інших, причин, чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість колишнього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі.

Отже, чинне на час існування спірних відносин законодавство не вимагало сплати паю саме ОСОБА_2 як членом кооперативу, остільки не виключало можливість сплати пайового внескучленами його сім'ї; особа, яка була членом кооперативу, у разі сплати пайовихвнесків у повному обсязі автоматично могла оформити на своє ім'я свідоцтво про право власності на квартиру у цьому ЖБК.

До того ж, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», за змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Матеріалами справи доведено, що вся спірна квартира була передана у власність ОСОБА_2 незаконно, остільки придбана за рахунок не лише її фінансової участі (19/100 частин), але і члена її сім'ї (81/100 частин) - позивача (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

Зі змісту Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації не вбачається, що виключно на ім'я членів житлово-будівельних кооперативів може бути видано свідоцтво про право власності на квартири у цих кооперативах у разі повної сплати пайових внесків.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 відповідно до наказу № 1898-С Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) від 14 жовтня 2004 року та свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29 листопада 2004 року, була неправомірно передана у власність одноособово лише ОСОБА_2

У матеріалах справи відсутні докази на спростування встановлених судом обставин про те, що лише після отримання 23 лютого 2015 року копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 позивач дізнався про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого покійна ОСОБА_2 отримала у спадок все належне за життя покійному батьку паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15».

За таких обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду про те, що позивач звернувся у суд за захистом своїх прав та законних інтересів в межах строку позовної давності.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач мав недостатній заробіток у той час, щоб оплатити залишок паю; що саме його покійна мати сплатила цей залишок; що на той час діюче законодавство передбачало можливість прийняття пайового внеску лише від члена кооперативу та лише через установу банку, - безпідставні, остільки належними доказами не підтверджені, до того ж, спростовуються долученими до справи доказами.

Зі змісту долученого до справи листа ЖБК «Академічний-15» № 08-67 від 28 серпня 2014 року, убачається, що паєнагромадження за спірну квартиру сплачені наступним чином : а) до 25.11.1989 р. - ОСОБА_4; б) в лютому 1992 року - ОСОБА_2 (а.с.30).

Вказані обставини підтверджуються записами у погосподарських книгах ЖБК «Академічний-15» (а.с.39-41), відповідно до яких частина паєнагромаджень за квартиру була сплачена нині покійним ОСОБА_4, а частина - позивачем.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про відсутність у справі доказів сплати залишку пайового внеску у ЖБК «Академічний -15» ОСОБА_2

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними, обґрунтованими й справедливими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/13384/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9653/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.