Справа № 197/780/16-ц
Номер провадження № 2/197/393/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2016 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ліснецького І.В.,
за участі секретаря Піско Л.В.,
у відсутність сторін представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 заява,
відповідач ОСОБА_3 районна державна адміністрація не з'явились,
треті особи: Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастр у Широківському районі Дніпропетровської області - заяви ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районна державна адміністрація Дніпропетровської області , третя особа Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області , Відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області про відновлення в праві на земельну частку (пай), зобов`язання виготовити та видати сертифікат та продовжити строк на прийняття спадщини , та визнання у порядку спадкування за законом права власності на сертифікат, суд,
Позивач звертувся до суду з позовом до ОСОБА_3 районної адміністрації Дніпропетровської області та просить:
- відновити в праві на земельну частку (пай) в КСП Червона Україна Широківсько району Дніпропетровської області в розмірі 8,04 умовних кадастрових гектарів, вартій станом на 31.05.2016 року 223 589,73 грн. ОСОБА_4, який помер березня 1997 року.
- зобовязати ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Дніпропетровськ області в межах повноважень прийняти рішення, виготовити та видати сертифікат право на земельну частки ( пай) по КСП Червона Україна» розміром 8,04 умовні кадастрових гектарів на імя ОСОБА_4.
- продовжити строк на прийняття спадщини та визнати у порядку спадкування законом за мною - ОСОБА_1 право власності на сертифікат на прш на земельну частку (пай) розміром 8,04 умовних кадастрових гектарів, вартістю станом і 31.05.2016 року у сумі 223 589,73 грн., виданого на імя ОСОБА_4, яю помер 15 березня 1997 року.
Всій позов обгрунтовує тим, що в 1930 року його батько ОСОБА_4 вступив у члени колгоспу «Червона Україна» Широківського району та працював у колгоспі до досягнення пенсійного віку. З 1 лютого 1968 року його батькові була призначена пенсія за віком. Членство мого батька в колгоспі «Червона Україна» підтверджується документами пенсійної справи, копії яких долучені до позову, а саме:
- заява члена колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 про призначення йому пенсії по старості від 15.12.1967 р.;
- подання правління і колгоспної ради соціального забезпечення колгоспу «Червона Україна» про призначення пенсії члену колгоспу ОСОБА_4 від 15.12.1967 р.;
- довідка про вступ у члени колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 в 1930 році;
- довідка від 15.12.1967 року видана члену колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 про його заробіток;
- виписка з протоколу засідання комісії про призначення пенсії та допомоги колгоспникам ОСОБА_3 районної ради соціального забезпечення колгоспників № 527 від 22 лютого 1968 року про розгляд заяви члена колгоспу ОСОБА_4 та призначення йому пенсії.
Після призначення пенсії батько не припинив трудові відносини у колгоспі і продовжував працювати до 1983 року. Це підтверджується архівними довідками КП «Трудовий архів Широківського району» про відпрацьовані ОСОБА_4 вихододні та нараховану йому заробітну плату.
Під час роботи в колгоспі «Червона Україна» і після виходу на пенсію до самої смерті батько постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі рішення загальних зборів членів колгоспу «Червона Україна» від 08.02.1994 року та Розпорядження Голови районної ради № 46 від 22 березня 1995 року колгосп «Червона Україна» перереєстровано (перейменовано) в колективне сільськогосподарське підприємство Червона Україна» (копія рішення та Розпорядження додаються). Відповідно до розд. III Статуту КСП «Червона Україна» колектив сільськогосподарського підприємства є правонаступником колгоспу «Червона Україна». Згідно п/п «д» розд.ІІІ кожен член підприємства має право на збереження членства в колективному підприємстві після виходу на пенсію по старості чи інвалідності. Членство підприємства припиняється у разі виходу або виключення з членів підприємства. 15 березня 1997 року його батько ОСОБА_4 помер.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 05.05.2016 року а.с. 59 до суду надала заяву про розгляд справи в її відсутність позов підтримує про просить задовольнитини, не заперечує проти винесення заочного рішення а.с. 81.
Відповідач ОСОБА_3 районна державна адміністрація Дніпропетровської області належним чином повідомлено а.с. 79, 80 до суду двічі не з'явились хоча на попереднє судове засідання було надано заяву в якій зазначено, що просять проводити розгляд справи в відсутність їх представника за наяними в справі матеріалами а.с. 57. Відповідач в судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, тому судом зі згоди представника позивача винесено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Треті особи Держгеокадастр у Широківському районі Дніпропетровської області та Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області до суду надали заявт про розгляд справи в їх відсутність проти позову не заперечують а.с. 78,77.
Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України , особа , яка бере участь у справі , має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності .
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно в 1930 року його батько ОСОБА_4 вступив у члени колгоспу «Червона Україна» Широківського району та працював у колгоспі до досягнення пенсійного віку. З 1 лютого 1968 року його батькові була призначена пенсія за віком. Членство мого батька в колгоспі «Червона Україна» підтверджується документами пенсійної справи, копії яких долучені до позову, а саме:
- заява члена колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 про призначення йому пенсії по старості від 15.12.1967 р.;
- подання правління і колгоспної ради соціального забезпечення колгоспу «Червона Україна» про призначення пенсії члену колгоспу ОСОБА_4 від 15.12.1967 р.;
- довідка про вступ у члени колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 в 1930 році;
- довідка від 15.12.1967 року видана члену колгоспу «Червона Україна» ОСОБА_4 про його заробіток;
- виписка з протоколу засідання комісії про призначення пенсії та допомоги колгоспникам ОСОБА_3 районної ради соціального забезпечення колгоспників № 527 від 22 лютого 1968 року про розгляд заяви члена колгоспу ОСОБА_4 та призначення йому пенсії.
Після призначення пенсії батько не припинив трудові відносини у колгоспі і продовжував працювати до 1983 року. Це підтверджується архівними довідками КП «Трудовий архів Широківського району» про відпрацьовані ОСОБА_4 вихододні та нараховану йому заробітну плату .
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки виданої ОСОБА_6 про те що він перебуває членом колгоспу "Червона Україна" з січня 1930 року а.с. 11 та після виходу на пенсію продовжевав працювати а.с.15-16, продовжував працювати на момент отримання державного акту на право колективої власності на землю .
Надані позивачем докази щодо його членства в КСП «Червона України» відповідачем не спростовані.
Таким чином, ОСОБА_4 мав право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акту на право колективної власності на землю.
ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку не отримав.
Позивач при звернення із позовом до суду не просив поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права на отримання земельної частки (паю), п тільки в описовій частині позову було зазначено, що він вважає,що строк ним не пропущено так як порушення права на отримання земельної ділянки (паю) , допущені дощо його батька під час паювання землі в КСП "Червона Україна " , він фактично дізнався лише в квітні 2016 року під час перегляду на телепередачі. а.с. 4.
Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним кодексом.
На предявлення позову про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.
Згідно з ст. 75, ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Таким чином, оскільки строк позовної давності минув і її застосування було обовязковим для суду навіть за відсутності заяви на те відповідача, суд відмовляє в позові.
Також, позивачем було заявлено вимогу про продовження строку для прийняття спадщини, але суду не надано доказу того що він звертався до нотаріальної контори та йому було відмовлено в вичачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском строку.
Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Позивач вибрав не той спосіб захисту , який не є належним до данних правовідносин.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.
Та вимогу про визнання в порядку спадкування за законом права власності по сертифікат не обгрунтовано та не надано доказу того, що він щось спадкував після смерті батька або проживав з ним разом та тим самим був автоматично спадкоємцем за законом згідно ЦК УРСР.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений встатті 21 цього Кодексу.
За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Отже , виходячи з заявлених позовних вимог в рамках яких суд розглядає справу , відповідно ст. 3 ЦПК України з врахуванням наданих суду доказів належних та допустимих , в своєї сукупності з урахуванням позовних вимог, в яких не ставиться питання про поновлення позовної давності , що не є тотожним до правових норм, які зазначені позивачем в позові про продовження строку на прийняття спадщини, суд вважає що в позові слід відмовити , оскільки строк позовної давності минув і її застосування є обов'язковим.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже так як в позові відмовлено то судовий збір відноситься на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 213 218 ЦПК України, ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71, ст. 75, ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР, суд, -
Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районна державна адміністрація Дніпропетровської області , третя особа Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області , Відділ Держгеокадастру у Широківському районі Дніпропетровської області про відновлення в праві на земельну частку (пай), зобов`язання виготовити та видати сертифікат та продовжити строк на прийняття спадщини та визнання у порядку спадкування за законом права власності на сертифікат .
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Копію заочного рішення рекомендованим листом не пізніше трьох днів з дня його проголошення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Така заява може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

СУДДЯ І.В. ЛІСНЕЦЬКИЙ