Справа № 303/7172/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.,

суддів: Павліченка С. В. , Бисага Т. Ю.,

при секретарі: Сочка І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав, призначення опіки та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначення опіки та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її доньки ОСОБА_6 залишились неповнолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з іншою бабусею ОСОБА_7 в с. Оноківці, Ужгородського району.

Батько дітей - ОСОБА_3 після смерті дружини не приймає участі у вихованні дітей, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, пенсію по втраті годувальника використовує для своїх потреб. На її неодноразові звернення про участь у вихованні дітей та наданні матеріальної допомоги він не реагує. Крім того, у квітні-травні 2015 року батько дітей перебував на стаціонарному лікуванні в тубдиспансері, у зв'язку з чим згідно з розпорядженням голови Ужгородської райдержадміністрації № 224 від 25.06.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, була передана на тимчасове проживання до неї в АДРЕСА_1, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, передано іншій бабусі ОСОБА_7 в с. Оноковці, Ужгородського району, де на даний час дитина разом з нею проживає в дачному будинку в урочищі «Лиса гора», який не пристосований для проживання.

Позивачка, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 150, 157, 164, 108-184 СК України, просила в суді першої інстанції позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; призначити її піклувальником неповнолітньої онуки ОСОБА_4 та опікуном малолітнього онука ОСОБА_5 й стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину.

Рішенням Мукачівського районного суду від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

Позивачка не погодилася з рішенням місцевого суду і подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення побудовано на підставі висновку органу опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації, який на думку апелянтки складений формально, незаконно та упереджено, без врахування інтересів дітей. Суд першої інстанції не скористався своїм правом не погоджуватися із висновком органу опіки та піклування, який є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей. Крім того, судом не надано належної оцінки та не взято до уваги встановлені факти, а саме: те, що неповнолітня ОСОБА_4 з травня 2015 року проживає у позивачки в с. Кальник, відвідує Кальницьку ЗОШ, тоді як її батько ОСОБА_3 не приймає участі у її вихованні та не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Ужгородської державної адміністрації Закарпатської області.

Позивачка та її представник у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Відповідач та його представник в суді апеляційної інстанції вважать рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Представники третіх осіб не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу без їх участі, тому що вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що позивачем, у відповідності до правил частини першої п. 2 ст. 164 СК України, не доведено факту ухилення відповідача від виконання ним своїх обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до моменту смерті дружини ОСОБА_6, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с.5).

Від даного шлюбу у подружжя ОСОБА_3 народилися: донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Свідоцтвами про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 стверджується, що батьками останніх являються ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.6,7).

Письмовою відповіддю №02-11/309 від 16.12.2015 року Кальницької сільської ради Мукачівського району на запит Мукачівської РДА та довідкою, виданою виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району № 2129 від 23.12.2015 року, стверджується факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_1, де відвідує Кальницьку ЗОШ І-ІІІ ступенів. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в АДРЕСА_1 (за місцем реєстрації померлої матері), але постійно проживає з батьком в селі Оноківці Ужгородського району та за місцем проживання відвідує дитячий садок (а.с.43).

Сторонами по справі визнається та не оспорюється факт того, що неповнолітній син відповідача - ОСОБА_5 - проживає разом із своїм батьком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2; донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - проживає у бабусі ОСОБА_2 за адресою: с. Кальник, Мукачівського району (а.с. 43-45).

Відповідно до характеристики на ученицю 10 класу Кальницької ЗОШ 1-111 ступенів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є ученицею вказаної школи ( а. с. 11).

Відповідно до довідки дитячого садка с. Оноківці, Ужгородського району від 24.12.2015 року неповнолітній син ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є вихованцем Оноківського ДНЗ (а.с.48) .

Позивачкою ОСОБА_2 ставиться питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, призначення її опікуном з підстав, передбачених ч. 1 п.2 ст 164 СК України, оскільки батько дітей ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Ужгородської РДА від 09.07.2015 року № 462/ 01-05 з'ясовано, що батько дітей ОСОБА_3 перебував на тривалому стаціонарному лікуванні у ОКТМО „Фтизіатрія" і, у зв'язку з цим, його діти тимчасово проживали у сім'ях родичів. Оскільки лікування ОСОБА_3 закінчилось, Служба у справах дітей вважає доцільним повернути дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до батька ОСОБА_3 (а.с. 47).

Із висновку органу опіки та піклування Мукачівської РДА від 30.12.2015 року № 02-26/1820 вбачається, що орган опіки та піклування детально вивчив питання про позбавлення відповідача батьківських прав і прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав - відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.32).

В суді першої інстанції представник третьої особи - органу опіки та піклування Мукачівської РДА - Лукеча І.І. заперечив позов в повному обсязі, посилаючись на письмовий висновок органу опіки та піклування Мукачівської РДА від 30.12.2015 року № 02-26/1820, так як вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Матеріалами справи стверджується факт, що відповідач має постійне місце роботи (а.с.49), проживає у будинку (а.с.44), тримає його у порядку і має намір зробити добудову (а.с.34). Сина влаштував у садочок, доглядає за ним. Серед односельців характеризується позитивно (а.с.46).

В суді першої інстанції донька відповідача ОСОБА_4 висловила бажання проживати разом із бабусею ОСОБА_2, мотивуючи своє рішення тим, що стосунки із батьком у неї не складаються, батько недостатньо забезпечує її кишеньковими грошима, у родині бабусі їй комфортно, оскільки там їй надають належний догляд і підтримку. Однак батько заявив, що він, незважаючи на свою хворобу та матеріальні труднощі, передавав для утримання доньки грошові гроші.

У частині 1 статті 164 СК України встановлено виключний перелік, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, а саме, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Положеннями ст. ст. 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, висновок органу опіки та піклування Мукачівської РДА про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже доказів, які б підтверджували факти того, що відповідач ОСОБА_3 навмисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 позивачем ОСОБА_2 та її представником у суді апеляційної інстанції не надано.

Окрім того, згідно з п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 року № 3 "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків.

На підставі поданих сторонами доказів у суді апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, як бабуся неповнолітньої дитини - онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час виникнення обставин, які є предметом розгляду в суді, піклується про онуку, дбає про її психологічний та фізичний розвиток, займається її вихованням, але у матеріалах справи не міститься доказів винної поведінки батька щодо уникнення ним спілкування зі своєю донькою, чи свідомого нехтування ним своїх обов'язків по участі у її вихованні. Непорозуміння у відносинах батька із донькою-підлітком можуть мати тимчасовий характер, і при взаємному бажанні доньки і батька доброзичливі родинні стосунки між ними відновляться. Що стосується виховання та утримання малолітнього сина відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з батьком, у органів опіки та піклування Мукачівської РДА та Служби у справах дітей Ужгородської РДА зауважень та претензій до відповідача не пред'явлено, навпаки у своїх висновках ці державні органи відмічають належне виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3 щодо своїх неповнолітніх дітей.

За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, з врахуванням висновків органів опіки та піклування.

Доводи апеляційної скарги, про те, що донька відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проживає у своєї бабусі, не можуть бути взяті до уваги як підстава для позбавлення його батьківських прав щодо неї, оскільки вона має право відповідно до ч.3 ст. 160 СК України вибирати місце проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки та сина і не цікавиться ними є безпідставними та необґрунтованими, і підлягають відхиленню, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтвердив свої наміри брати участь у вихованні сина та доньки.

Крім того, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються висновком служби у справах дітей Ужгородської райдержадміністрації № 405/03-38 від 11 травня 2016 року, що був наданий на виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року про проведення обстеження умов проживання сина відповідача, перевірки особи відповідача та вирішення питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав стосовно доньки й сина (а.с. 103-105). Всі факти, викладені у зазначеному висновку знайшли свої підтвердження як в матеріалах справи, так і в судових засіданнях апеляційного суду.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факти, що в діях відповідача ОСОБА_3 має місце факт ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей, а тому відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: