У х в а л а

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» (далі - ТОВ «Украгроінвест Холдинг») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» (далі - ПАТ «ТАКО»).

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Украгроінвест Холдинг» посилалося на те, що 16 грудня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено та зареєстровано у встановленому порядку договір оренди належної відповідачці земельної ділянки, а 25 грудня 2009 року - додаткову угоду до цього договору, відповідно до яких строк дії договору було продовжено до 2019 року, та на підставі яких позивач користується належною відповідачці земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що 01 серпня 2014 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «ТАКО» ще один договір оренди землі, за яким передала в оренду ПАТ земельну ділянку, яка перебуває в оренді у позивача.

Посилаючись на те, що укладений між відповідачем та ПАТ «ТАКО» договір оренди землі порушує його права та суперечить вимогам законодавства, ТОВ «Украгроінвест Холдинг» просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01 серпня 2014року між ОСОБА_3. та ПАТ «ТАКО», на земельну ділянку площею 2,94 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 15 червня 2004 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 рокуапеляційну скаргу ПАТ «ТАКО» відхилено, рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ТАКО», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що договір оренди земельної ділянки, укладений 01 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ТАКО», є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та реєстрації був чинними договір оренди спірної земельної ділянки від 16 грудня 2006 року, укладений між

ОСОБА_3 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг», з урахуванням внесених змін та доповнень відповідно до додаткової угоди від 25 грудня 2009 року.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,94 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 15 червня 2004 року на підставі рішення Ружинської районної державної адміністрації від 26 лютого 2004 року № 116.

16 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг» було укладено договір оренди спірної ділянки строком на 5 років, зареєстрований 16 грудня 2006 року за № 12 у Державному реєстрі земель Ружинського відділення Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

25 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг» укладено додаткову угоду до договору, а саме продовжено строк договору на 10 років, зареєстрований у Ружинському відділі Житомирської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (запис № 17 від 25 грудня 2009 року).

01 серпня 2014 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «ТАКО» договір оренди вказаної вище земельної ділянки, зареєстрований Реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним № 26363189 від 03 вересня 2014 року (а. с. 63-78, т. 3).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землінабуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, скасовано рішення Ружинського відділу Житомирської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про державну реєстрацію договорів оренди, укладених, зокрема, 16 грудня 2006 року між ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та ОСОБА_3 та додаткової угоди до нього від 25 грудня 2009 року (а. с. 91-99. 100-107, т. 3).

Вказаною постановою встановлено, що договори оренди землі та додаткові угоди до них, укладені між ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та орендодавцями, були зареєстровані у період з 2006 року по 2010 рік Ружинським відділом Житомирської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за відсутності законних підстав та повноважень, а тому вони не пройшли державну реєстрацію у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій на вказане уваги не звернули та належним чином не з'ясували, чи набули ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та ОСОБА_3 цивільних прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення під час укладення договору оренди від 16 грудня 2006 року та додаткової угоди до нього від 25 грудня 2009 року, з огляду на скасування рішення Ружинського відділу Житомирської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про державну реєстрацію вказаних договорів.

Таким чином, судами обох інстанцій при розгляді позовних вимог не повно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки, за таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуприватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович