Справа № 428/3238/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександра Миколайовича про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександра Миколайовича, в якому із урахуванням уточнених (збільшених) позовних вимог просила про наступне:

- скасувати постанову державного нотаріуса від 11.03.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом;

- зобов'язати державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1;

- встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_5 з квітня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_5.

В обґрунтування свого позову позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_5. Після її смерті залишилася спадщина, а саме 1/4 частка квартири АДРЕСА_3, що належала їй та 1/4 частка квартири АДРЕСА_3, що перейшла їй у спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_6, тобто у загальному розмірі 1/2 частка квартири АДРЕСА_3. Ще за життя 05 листопада 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р., реєстр № 807. Згідно даного заповіту ОСОБА_5 усі свої права та обов'язки, які їй будуть належати на день її смерті і на що за законом вона буде мати право заповідала ОСОБА_8. Крім цього ОСОБА_4 є донькою померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5. У зв'язку зі шлюбом ОСОБА_9 змінила дівоче прізвище «ОСОБА_23» на «ОСОБА_23». ОСОБА_4 проживала разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4. Вона мешкала постійно разом з матір'ю та доглядала її так як мати останній рік важко хворіла та була прикута до ліжка, останні півроку позивачка цілодобово була з матір'ю. У зв'язку з цим відповідно до норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину так як постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після спливу шести місяців ОСОБА_4 звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підтвердження факту постійного проживання до заяви були додані: акт КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 12 травня 2015 року та довідка № 2947, видана КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 15 жовтня 2015 року, а також інші документи, що підтверджували особу позивача, її родинний зв'язок, заповіт, документи на спадкове майно та свідоцтво про смерть. Нотаріус, вивчивши надані документи, видав ОСОБА_8 постанову про відмову здійснення нотаріальної дії № 176/02-31 від 11 березня 2016 року, пославшись на те, що нею не подана заява про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавці та лише усно запропонував звернутися до суду. При цьому державним нотаріусом не враховані два документа - акт та довідка, та навіть не надана їм правова оцінка, також лише усно повідомлено, що для нього начебто це не є документом. Також, факт сумісного проживання позивача та її померлої матері можуть підтвердити свідки.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що постанова нотаріуса є обґрунтованою, а позовні вимоги про визнання права власності та встановлення факту сумісного проживання вже були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій. Жодних дій, які б свідчили про прийняття позивачем спадщини за заповітом, позивач не вчинила.

В судовому засіданні позивач та її представник присутні не були, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та про підтримку позовних вимог.

В судове засідання перший відповідач (державний нотаріус) не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Другий відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, в письмових запереченнях просила розглянути справу без її участі.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що вона з 1976 року проживає за адресою: АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_9 є її сусідкою по будинку, яка проживає на один поверх вище в квартирі № 116. Вона, ОСОБА_10, у березні 2014 року повернулася з м. Москва та продовжила проживати за вищевказаною адресою. З квітня 2014 року по квітень 2015 року, тобто до часу смерті матері позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_11 разом зі своєю матір'ю постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. З травня 2014 року по квітень 2015 року вона неодноразово бачила позивача ОСОБА_12 біля під'їзду будинку, бачила як вона постійно виносить сміття з квартири № 116. З вулиці вночі, близько 3-4 год. ранку під час прогулянки з собаками у вищевказаний період в 2014 році вона неодноразово бачила світло на кухні в квартирі № 116 та чітко бачила ОСОБА_12, яка щось робила на кухні. Вона двічі була в гостях у квартирі № 116 влітку 2014 року та у жовтні 2014 року, при цьому вона бачила в квартирі тільки ОСОБА_13 та ОСОБА_12, а також бачила одяг та обув ОСОБА_11 в квартирі. У жовтні 2014 року, коли вона була в гостях в квартирі № 114, то вона побачила, що ОСОБА_5 дуже погано, вона не могла навіть сама пити воду. ОСОБА_14 протягом 2014 та 2015 років вона вперше побачила на похоронах ОСОБА_5, до цього протягом 2014 та 2015 років вона її не бачила в квартирі або біля будинку. Вона, ОСОБА_10, дійсно підписувала акт КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» щодо проживання позивача ОСОБА_11 в спірній квартирі.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснила, що вона з 1976 року проживає за адресою: АДРЕСА_8. Позивач ОСОБА_9 є її сусідкою по будинку, їх квартири розташовані в одному тамбурі. З квітня 2014 року по квітень 2015 року, тобто до часу смерті матері позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_11 разом зі своєю матір'ю постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Вона часто бачила ОСОБА_11, яка виносила сміття із вищевказаної квартири, також вона, ОСОБА_15, з квітня 2014 року приблизно 5 разів була в гостях у квартирі № 116 та бачила в квартирі ОСОБА_11, яка доглядала за своєю хворою матір'ю ОСОБА_5 та знаходилася у квартирі в домашньому одязі, готувала їжу, тощо. Двері у квартирі завжди відкривала саме ОСОБА_12. В кінці 2014 року ОСОБА_5 стало дуже погано, вона не могла самостійно пити та їсти. Також, вона пам'ятає, що ОСОБА_12 перебуваючи в квартирі № 116 отримувала пенсію за ОСОБА_13 від працівників поштової служби, які приносили пенсійні виплати у спільний тамбур двох квартир одночасно їй, ОСОБА_15, та матері позивача. Вона, ОСОБА_15, дійсно підписувала акт КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» щодо проживання позивача ОСОБА_11 в спірній квартирі. ОСОБА_14 вона протягом 2014 та 2015 років в будинку або в спірній квартирі не бачила.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_16 пояснила, що вона з 1976 року проживає за адресою: АДРЕСА_9. Позивач ОСОБА_9 є її подругою, вони разом ходили до школи, вона є хресною сина позивача. Також, позивач є її сусідкою по будинку, їх квартири розташовані у різних під'їздах. З квітня 2014 року по квітень 2015 року, тобто до часу смерті матері позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_11 доглядала за своєю матір'ю та разом зі своєю матір'ю постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Вона, ОСОБА_16, не рідше одного разу на тиждень в період з квітня 2014 по квітень 2015 року заходила в гості до квартири № 116, двері зажди відкривала ОСОБА_12 в домашньому одязі. ОСОБА_17 ОСОБА_11 не змогла би прожити тривалий час без догляду доньки, адже за півроку до своєї смерті мати позивача вже вона не могла сама їсти та не вставала з ліжка. Протягом всіх її неодноразових відвідувань квартири № 116, вона там бачила ОСОБА_14 лише одного разу, всі інші рази у квартирі була тільки ОСОБА_12 та її мати, при чому жодного разу не було такого випадку, щоб ОСОБА_12 була відсутня в квартирі № 116. В коридорі у квартирі № 116 вона бачила декілька курток та обув ОСОБА_11, які вона бачила одягнутими на позивачці раніше.

Вивчивши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 16 листопада 1962 року Сєвєродонецьким ЗАГС Луганської області, 16 листопада 1962 року ОСОБА_18 (російською) та ОСОБА_19 (російською) одружились, про що зроблено відповідний актовий запис № 802. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_18 (російською).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 13 січня 1970 року Сєвєродонецьким міськ. ЗАГС Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, ОСОБА_11 (російською) народилася ІНФОРМАЦІЯ_9, про що зроблено відповідний актовий запис № 46. Батьком записаний ОСОБА_18 (російською), матір'ю - ОСОБА_20 (російською).

Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5, виданого 20 квітня 1991 року Сєвєродонецьким відділом ЗАГС Луганської області, УРСР, 20 квітня 1991 року ОСОБА_21 (російською) та ОСОБА_11 (російською) уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 257. Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_23 (російською).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_6, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 24.03.1997 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована з 21.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_10

Згідно із копією домової книги для прописки громадян, які мешкають за адресою: АДРЕСА_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, знята з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою з 04.02.2009 року та зареєстрована з 21.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_10 ОСОБА_6 був зареєстрований за вищевказаною адресою з 16.12.1976 року по день смерті, тобто по 05.01.2010 року, а ОСОБА_5 була зареєстрована за вказаною адресою також з 16.12.1976 року.

З копії свідоцтва про право власності на житло № 92, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради від 07.05.2007 року на підставі розпорядження (наказу) № 92 від 07.05.2007 року та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15324584 від 23.07.2007 року, виданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_22 є власниками по 1/4 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого 12 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_10, про що зроблено відповідний актовий запис № 49.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, виданого 14 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 765.

Відповідно до копії заповіту, який посвідчено державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. від 05.11.2010 року, реєстр № 807, та копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25234365, наданого Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою від 05.11.2010 року, ОСОБА_5 усі свої права та обов'язки, які їй будуть належати на день її смерті і на що за законом вона буде мати право заповідала ОСОБА_8.

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі під № 666/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_5, заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 подала ОСОБА_2.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 подала нотаріусу дві заяви стосовно її права на спадщину за заповітом - заяву від 13.10.2015 року, в якій вона повідомила про існування заповіту на її користь та просила не видавати свідоцтво про право на спадщину іншим особам (а.с. 28) та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2016 року (а.с. 15). Будь-які відомості про подання ОСОБА_23 заяв про прийняття спадщини за законом у суду відсутні.

З копії постанови про відмову здійснення нотаріальної дії від 11 березня 2016 року вбачається, що державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександром Миколайовичем відмовлено у здійснені нотаріальної дії за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, в зв'язку із тим, що вона не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавиці, передбачений законодавством України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, заявлених до державного нотаріуса, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1262 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Із змісту ч. 1, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених законом. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно із п. 3.22 Глави 10 розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наведено визначення терміну «місце проживання», а саме це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч. ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі аналізу вищенаведених норм Закону та підзаконного нормативно-правового акту суд приходить до висновку, що нотаріус може видати свідоцтво право на спадщину за заповітом після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини лише в тому разі, якщо у паспорті спадкоємця наявні відмітки про реєстрацію його постійного місця проживання в одному житловому приміщенні разом із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини.

Норма п. 3.22 Глави 10 розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України стосується випадків, коли у паспорті спадкоємця відсутні будь-які відмітки про реєстрацію його постійного місця проживання станом на час відкриття спадщини, тобто коли спадкоємець не має постійного місця реєстрації проживання за жодною адресою.

При цьому, спадкоємець не позбавлений права звернутися до суду для встановлення факту його проживання із спадкодавцем за наявності обставин, коли спадкоємець вважає, що він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте у його (спадкоємця) паспорті наявний запис про реєстрацію постійного місця проживання за іншою адресою, ніж адреса проживання спадкодавця на час відкриття спадщини.

Суд враховує, що у паспорті ОСОБА_1 наявний запис про реєстрацію її постійного місця проживання за іншою адресою, ніж адреса проживання спадкодавця на час її смерті, а отже у нотаріуса не було підстав застосовувати норму п. 3.22 Глави 10 розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України під час вирішення питання про можливість вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, постанова винесена 11 березня 2016 року за № 176/02-31 державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександром Миколайовичем про відмову здійснення нотаріальної дії - видачі ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року, є законною та не підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав належить відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання державного нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про встановлення факту проживання позивача разом із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

З довідки КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 2947 від 15.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживала без реєстрації та вела спільне господарство з матір'ю ОСОБА_5 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_11 року, за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно із копією Акту, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 12.05.2015 року, ОСОБА_4 проживала без реєстрації та вела спільне господарство з матір'ю ОСОБА_5 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_11 року, за адресою: АДРЕСА_6. Вказаний акт підписаний техніком КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», а також сусідами - ОСОБА_10 та ОСОБА_15.

Судом на підставі вищенаведених письмових доказів та показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які є узгодженими, послідовними і правдивість яких сумніву у суду не викликає, достовірно встановлено, що ОСОБА_4 проживала разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6, в період з квітня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року, тобто по день смерті матері.

У зв'язку з цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5, так як позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому суд зауважує, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Більш того, Законом України від 04 липня 2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з Цивільного кодексу України виключено статтю 1299, якою передбачалося, що спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Отже із урахуванням досліджених вище письмових доказів (домова книга, свідоцтво про смерть), станом на час смерті ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_5, як спадкоємець, який станом на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, набула право власності на 1/4 частку спірної квартири після померлого чоловіка ОСОБА_6. Вказана 1/4 частка також входить до складу спадщини після померлої ОСОБА_5.

Стосовно посилань відповідача ОСОБА_2 на те, що аналогічні позовні вимоги вже були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій суд зауважує, що вказаний позов пред'явлено з інших підстав, а саме з підстав наявності правових висновків щодо спірних правовідносин, які викладені у рішенні Апеляційного суду Луганської області від 02.03.2016 року по справі № 428/10852/15-ц, а також з підстав подання позивачем в 2016 році нової заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Також, не є обґрунтованими посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивач будь-коли зверталася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд повторює, що ОСОБА_4 подала дві заяви стосовно її права на спадщину за заповітом - заяву від 13.10.2015 року, в якій вона повідомила про існування заповіту на її користь та просила не видавати свідоцтво про право на спадщину іншим особам (а.с. 28) та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2016 року (а.с. 15). В заяві від 13.10.2015 року ОСОБА_4 будь-яким чином не вказувала про свій намір прийняти спадщину саме за законом, а навпаки повідомила про існування заповіту на її користь.

Таким чином, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі згідно із ст. 88 ЦПК України суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександра Миколайовича судом відмолено у повному обсязі, проте позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволені судом, а отже з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору згідно із квитанцією від 21.04.2016 року в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 63).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко Олександра Миколайовича про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання з квітня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, разом із ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Визнати за ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін