Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Вінницької міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним та виселення за касаційною скаргою виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення апеляційного суду Вінницької області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року виконавчий комітет Вінницької міської ради (далі - ВК ВМР) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним ордер, виданий ОСОБА_1 на житлове приміщення № АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до кімнати № 39 вказаного гуртожитку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що гуртожиток АДРЕСА_1 згідно рішення комітету міської ради було передано до комунальної власності. ОСОБА_1 зі своєю сім'єю у складі 5 осіб була зареєстрована та проживала з 2004 року по 2011 рік в кімнаті № 39 у даному гуртожитку.

Рішенням Вінницької міської ради було надано дозвіл на приватизацію кімнат в даному гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 27 травня 2010 року № 1075 ОСОБА_1 та членам її сім'ї передано у власність кімнату № 39даного гуртожитку та видано свідоцтво на право власності.

Узв'язку з необхідністю покращення житлових умов за згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 громадською комісією з житлових питань при виконкомі міської ради було розглянуто питання щодо обміну жилих приміщень, а саме кімнати № 39 на кімнату № 156, про що комісією було прийняте рішення від 18 жовтня 2011 року. При цьому відповідачі надали зобов'язання щодо звільнення кімнати № 39 та її передачу у комунальну власність міста в обмін на кімнату № 156.

18жовтня 2011 року ОСОБА_1 було видано ордер на сім'ю з п'ятьох осіб на кімнату № 156 цього ж гуртожитку (житлова площа 22 кв.м) в обмін на приватизовану кімнату № 39, що підтверджується протоколом засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі міської ради від 18жовтня 2011 року № 17.

Зазначав, що основною умовою надання кімнати № 156 у зазначеному гуртожитку було звільнення відповідачами кімнати № 39. У зв'язку з чим рішенням виконавчого комітету міської ради від 13 жовтня 2011 року № 2464 було скасовано пункт рішення виконкому про передачу кімнати № 39 в приватну власність сім'ї ОСОБА_1 та доручено КП «ВМБТІ» провести скасування реєстрації права власності на цю кімнату.

ОСОБА_1 здала до виконавчого комітету міської ради оригінал свідоцтва на право власності на кімнату № 39. Однак, всупереч домовленості та зобов'язань, які були надані виконавчому комітету міської ради, сім'я ОСОБА_1 продовжує займати дану кімнату.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним ордер на житлове приміщення № 156 в гуртожитку АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_2

Виселено ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_2 до кімнати № 39 гуртожитку АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 4 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ВК ВМР, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що невиконання відповідачами умови щодо звільнення кімнати № 39 у гуртожитку, відповідно до ст. 59 ЖК України, є підставою для визнання виданого ордера недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 ЖК України.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1 та члени її родини були вселені до кімнати № АДРЕСА_1 на підставі ордеру і вимоги про визнання його недійсним на підставі ст. ст. 59, 72, 132 ЖК України позивачем не заявлялись.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вчиняли дій, передбачених ч. 3 ст. 347 ЦК України та не відмовлялись від своєї власності - кімнати № 39 у вказаному гуртожитку.

Рішення виконавчого комітету міської ради від 13 жовтня 2011 року № 2464 про скасування пункту рішення виконкому щодо передачі у власність родині ОСОБА_1 кімнати № 39 у гуртожитку АДРЕСА_1 суперечить ст. 47 Конституції України та ст. 346 ЦК України.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що згідно рішення комітету міської ради гуртожиток АДРЕСА_1 було передано до комунальної власності.

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 27 травня 2010 року № 1075 ОСОБА_1 та членам її сім'ї передано у власність кімнату № 39 даного гуртожитку та видано свідоцтво на право власності.

Узв'язку з необхідністю покращення житлових умов за згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 громадською комісією з житлових питань при виконкомі міської ради було розглянуто питання щодо обміну жилих приміщень, а саме кімнати № 39 на кімнату № 156, про що комісією було прийняте рішення від 18 жовтня 2011 року. При цьому відповідачі надали зобов'язання щодо звільнення кімнати № 39 та її передачу у комунальну власність міста в обмін на кімнату № 156.

18жовтня 2011 року ОСОБА_1 було видано ордер на сім'ю з п'ятьох осіб на кімнату № 156 цього ж гуртожитку (житлова площа 22 кв.м) в обмін на приватизовану кімнату № 39, що підтверджується протоколом засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі міської ради від 18жовтня 2011 року № 17.

Відповідно до чинного законодавства при наданні наймачеві іншого жилого приміщення до нього переселяються і члени сім'ї, якщо вони включені в ордер і дали письмову згоду на переселення в це приміщення (ст. ст. 52, 58 ЖК України, пп. 64, 66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470).

Оскільки при відмові дати таке зобов'язання за особами щодо яких приймалося рішення про надання жилого приміщення зберігається право на займане приміщення, відсутність згоди членів сім'ї на звільнення займаного приміщення є перешкодою для видачі ордера і може бути підставою для перегляду рішення про надання квартири.

У разі відмови членів сім'ї (які дали письмову згоду на переселення у надане жиле приміщення) звільнити займане жиле приміщення, суд вправі виселити їх з мотивів надання іншого жилого приміщення чи ухвалити рішення про визнання недійсним ордера, виходячи зі змісту заявленого позову.

Апеляційний суд, давши правильну юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін та правильно визначивши правову норму, яка регулює ці правовідносини - ст. 59 ЖК України, неправильно витлумачив її зміст та у зв'язку з цим зробив невірні правові висновки, які не відповідають дійсному змісту цієї норми.

Так, відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Оскільки умовою надання відповідачам кімнати № 156 у гуртожитку АДРЕСА_1 було звільнення ними займаної кімнати № 39 у вказаному гуртожитку, то невиконання ними цієї умови відповідно до ст. 59 ЖК України є підставою для визнання виданого ордера недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 ЖК України.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, в порушення зазначених законів, помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 4 червня 2015 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик