АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/946/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1259/16Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.

суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря Фадєйкіної Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 12 березня 2016 року

за заявою ОСОБА_2 щодо затвердження мирової угоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року до Київського районного суду м.Полтави надійшла з Київського ВДВС по місту Полтави Полтавського МУЮ Полтавської області заява ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Посилались на те, що боржником виконує добросовісно свій обов'язок по сплаті аліментів та щомісячно здійснює переказ коштів, просила затвердити з цього приводу мирову угоду у зв'язку із досягненням домовленості з ОСОБА_3.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 12 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 12 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити її заяву про відмову від примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції

керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України та ч. 1 ст. 47 ЗУ " Про виконавче провадження" прийшов до висновку що заява ОСОБА_2 про відмову від примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів суперечить діючому законодавству та порушує права малолітньої дитини.

Також судом роз'яснено, що якщо ОСОБА_2 домовилась із платником аліментів про надання матеріальної допомоги у добровільному порядку та не бажає отримувати аліменти на утримання дитини за виконавчим документом вона може звернутись до державного виконавця із заявою про повернення їй виконавчого документу, але це не позбавить її права пред'явити виконавчий документ до виконання у разі невиконання платником аліментів зобов'язань по утриманню сина.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається у письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору.

Відповідно до СК України укладання мирової угоди у справах про стягнення аліментів на малолітню чи неповнолітню дитину можливе тільки в одному випадку.

Згідно зі ст. 190 СК України, той із батьків, хто проживає з дитиною, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Такий договір нотаріально засвідчується і підлягає державній реєстрації. Договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно має укладатися раніше за мирову угоду, інакше відповідач може не виконати умови досягнутої домовленості, що призведе до негативних наслідків для дитини та стягувача аліментів , які не матимуть можливості звернутись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів чи про збільшення розміру аліментів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо затвердження мирової угоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 12 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : В.І.Акопян

Судді: С.А.Гальонкін

С.Ю.Мартєв

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян