Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/132/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А. М.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.02.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Чельник О.І.,

Сукач Т.О.,

при секретареві - Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової і моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової і моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_6, скориставшись її довірою, отримала від неї кошти у розмірі 3000,00 доларів США та 2500,00 гривень у рахунок реалізації домовленості про придбання нею у відповідача квартири, проте договір купівлі-продажу квартири не було укладено з вини відповідача. Просила стягнути із ОСОБА_6 на її користь 69287,20 грн. у відшкодування майнової та 5000,00 грн. - моральної шкоди, оскільки остання відмовляється добровільно повернути безпідставно отримані гроші.

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що між сторонами була досягнута усна домовленість про передачу належної її синові квартири у тимчасове користування (найм) з наступним викупом. Посилалася на те, що кошти в сумі 2500 гривень були отримані нею від ОСОБА_5 у якості плати за найм квартири авансом за 8 місяців. Крім того, наймач повинна була оплачувати комунальні послуги. Оскільки за час фактичного користування квартирою ОСОБА_5 допустила заборгованість по оплаті комунальних послуг у сумі 3446,45 гривень, привела у непридатний для використання стан газову плиту, вартістю 2200 гривень, занедбала кухню, відновлювальний ремонт якої становить 5000 гривень, незаконно привласнила належний їй меблевий гарнітур, який знаходився у квартирі, вартістю 4500 гривень, - відповідач просила стягнути з позивача 15 146,05 гривень у відшкодування завданої їй майнової шкоди.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2015 року первісний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 69 287,20 грн. у відшкодування майнової шкоди. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач та її представник просять скасувати рішення в частині задоволення первісного позову про стягнення майнової шкоди та відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову повністю та задовольнити зустрічний позов. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що висновок суду про отримання нею від позивача грошей за двома розписками у якості авансу за укладення договору купівлі-продажу квартири ґрунтується на доказах, які насправді зазначений факт не доводять, оскільки їх текст виконано іншою особою. Крім того, вона не отримувала 3000 доларів США від ОСОБА_8 за обставин, зазначених у розписці від 30.10.2013 року. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт проживання родичів ОСОБА_8 у квартирі підтвердили два свідки, сусіди по поверху.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і її представника адвоката Міщенка А.М., дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.11.2015 року - залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов у частині повернення грошових коштів, суд першої інстанції встановив, що спірна сума є авансом, який ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 у рахунок оплати за придбання квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності сину відповідача ОСОБА_10, за договором купівлі-продажу, який сторони домовились укласти після усунення обставини, яка перешкоджала укладенню договору у належній формі ( реєстрації за місцем проживання неповнолітньої онуки ОСОБА_6.). Суд дійшов висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу квартири укладено не було, відповідач повинна повернути позивачу одержану авансом суму грошей. Факт одержання відповідачем від позивача 3000 доларів США та 2500 гривень в якості попередньої оплати вартості квартири підтверджується розписками, підписаними ОСОБА_6, що нею не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_6 не довела належними та допустимими доказами факти укладення договору найму квартири із ОСОБА_5, пошкодження та привласнення нею належного відповідачеві майна. Крім того, відповідач не є власником квартири, а тому вона не має права вимагати від ОСОБА_5 оплати комунальних послуг, відшкодування шкоди, завданої пошкодженням квартири.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на належній оцінці наданих сторонами доказів.

Факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_5 3000 доларів США та 2500 гривень як попередньої часткової оплати вартості квартири, про купівлю-продаж якої сторони усно домовились, підтверджується наданими позивачем розписками ( оригінали яких долучені до матеріалів справи), справжність яких відповідачем не оспорюється, а безгрошовість розписки від 30.10.2013 року нею не доведена. Зміст цих документів однозначно свідчить про те, що гроші були передані як попередня оплата вартості квартири, про купівлю-продаж якої сторони домовились.

Доводи відповідача про те, що текст розписки від 30.10.2013 року був написаний не нею, не спростовують висновків суду, оскільки факт підписання нею цієї розписки не оспорюється, а обставини, за яких відповідач підписала цю розписку, яка свідчить про отримання нею від ОСОБА_5 3000 доларів США у рахунок оплати вартості квартири, підтвердили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Доказів підміни тексту розписки ( зважаючи на те, що дата написання розписки, підпис ОСОБА_14 та присутнії при підписанні розписки свідків знаходяться на зворотньому боці аркуша, на якому міститься текст розписки) відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, отримані відповідачем кошти вважаються такими, що набуті нею без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України підлягають поверненню. Посилання суду першої інстанції на ст.ст.386, 387 ЦК України, які на правову підставу для задоволення позову, не можна визнати неправильним, оскільки вони визначають і основні засади захисту права власності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У порушення зазначених вимог ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність між сторонами інших відносин та правових підстав для отримання коштів.

Суд також правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову про стягнення 15146,05 грн. в якості відшкодування витрат, пов'язаних із користуванням квартирою в АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_6 не довела обставин, які покладені в обґрунтування зустрічного позову. Відсутність між сторонами договору найму житла у письмовій формі (ч.1ст.811 ЦК України), а також інших допустимих доказів наявності правовідносин, що випливають з договору найму житла, не дозволяють суду зробити висновок про те, що такий договір було укладено на умовах, які зазначені відповідачем у зустрічній позовній заяві, зокрема, щодо обов»язку наймача сплачувати орендну плату у певному розмірі ( 300 грн. на місяць), оплачувати комунальні послуги, щодо їх розміру, строку договору та фактичного користування квартирою а також інших істотних умов, зважаючи на те, що відповідач зазначила про укладення з позивачем договору оренди житла з викупом. Факт пошкодження чи заволодіння майном ОСОБА_6 в квартирі по АДРЕСА_1, яка її власністю не являється, нею також не доведений. Суд першої інстанції правильно зазначив, що зустрічні позовні вимоги пред'явлені неналежним позивачем, оскільки власником цієї квартири ОСОБА_6 не являється.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: