Справа № 454/548/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/5324/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» - ОСОБА_2 на рішення Сокальского районного суду Львівської області 11 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальского районного суду Львівської області 11 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Прокуратури м.Львова та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що районний суд повинен був застосувати до спірних правовідносин ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України; Рішення Конституційного Суду України №6-зп від 25.11.1997 року, № 9-зп від 25.12.1997 року, № 12-рп від 03.10.2001 року, № 15-рп/2002 від 09.07.2002 року; ст.ст.16, 22, 1166, 1167, 1176 ЦК України та ст.ст. 3, 4, 11, 15, 16 ЦПК України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» задовольнити.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що представник ФГ «ОСОБА_2В.» звернувся з заявою до Прокуратури Львівської області та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи по ст.375 КК України щодо судді Господарського суду Львівської області Артимович В.М., який постановив, на його думку, завідомо неправосудне рішення при розгляді позовної заяви Прокурора Сокальського району в інтересах держави в особі Поторицької сільської ради про визнання недійсним п.6 рішення сесії Сокальської районної ради №6 від 05.03.1999 року.

Листом від 10.02.2014 року Прокуратурою Львівської області розяснено представнику фермерського господарства про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Також із звернення представника ФГ «ОСОБА_2В.» вбачається, що останній звернувся до Прокуратури Львівської області та просив направити на його адресу документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію в ЄРДР його заяви про кримінальне правопорушення.

З листа від 13.03.2014 року вбачається, що Прокуратурою Львівської області повідомлено ОСОБА_2 про те, що його заява направлена для розгляду в Прокуратуру м.Львова.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК України).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, не надано жодних доказів, що дії Прокуратури м. Львова були протиправними, суд вірно відмовив позивачу у задоволенні вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд не надав належної оцінки доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальского районного суду Львівської області 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: