У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, С.С. Шимківа,

секретар судового засідання: І.С. Пиляй,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача - Рівненська міська рада, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Рівненській області, Державна інспекція сільського господарства у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про знесення самовільного будівництва та звільнення самовільно захопленої земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільного будівництва та звільнення самовільно захопленої земельної ділянки - відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує,що відповідач незаконним будівництвом господарської будівлі на прибудинковій території між житловими будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, яка знаходиться у спільному користуванні всіх мешканців цих будинків, порушує її права та права її рідних.

Частина самочинної будівлі знаходиться на земельній ділянці, яка відводиться будинку 21 б, в якому вона проживає, і такі дії відповідача порушують її право на отримання цієї земельної ділянки у власність.

Для завершення процедури приватизації земельної ділянки необхідно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинної забудови, факт проведення якої відповідачем доведений.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким зобов'язати відповідача знести самочинну збудовану господарську будівлю на АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 і зобов'язати відповідача звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, зайняту самовільним будівництвом.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що добудова №1, 2 по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом згідно до ч.1 ст.376 ЦК України об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд правильно виходив з того,що відповідно до вимог ст.376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Судом встановлено, що спірна господарська будівля споруджена більше тридцяти років тому і частина спірної добудови належить ОСОБА_3, яка проживає у кв.АДРЕСА_2.

Позивачем не доведено і таких доказів не здобуто і в судовому засіданні, в тому числі і шляхом проведення огляду самовільної забудови , що цією забудовою порушуються права ОСОБА_4, позов якої спрямовано фактично на майбутню вимогу про надання для неї у приватну власність спірної земельної ділянки(а.с.72).

Висновки суду відповідають і правовій позиції Верховного Суду України, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК Укораїни є обов"язковою для судів загальної юрисдикції,викладеній у постанові від 19 листопада 2014 року у справі №6-180цс1, згідно якої за змістом ч.ч.4, 7 ст.376 Цивільного Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в ній особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями ст.ст.16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом ст.376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко С.С. Шимків