Апеляційний суд міста Києва
Справа №753/2І513/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9056/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

17 листопада 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 спадкового майна за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті батька ОСОБА_6 залишилося спадкове майно Ѕ частина квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги є вона - позивач, ОСОБА_5 - дочка померлого та ОСОБА_3 - дружина. Усі спадкоємці в установлені законом строки звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але отримали відмову у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно спадкодавця. Тому вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права та просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності задоволені.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, як на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні. Зокрема зазначала, що розгляд справи відбувся у відсутності відповідачів. При цьому позивач їх запевняла, що її позов є технічною процедурою і стосується спадкового майна покійної матері позивача. Але їй стало відомо, що спір стосувався спадкового майна ОСОБА_6, її нині покійного чоловіка. Вважає, що рішення суду повинно бути скасовано, а в задоволенні позову відмовлено, оскільки покійний ОСОБА_6 тривалий час хворів, знаходився у безпорадному стані, його доглядом займалися відповідачі, а позивач, як донька від таких обов'язків самоусунулася. А тому, на її думку, позивача у відповідності до ст. 1224 ЦК України слід усунути від права на спадкування за законом.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_3 в судове засідання, яка належним чином про час та місце розгляду справи була повідомлена, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, вона направила для участі у справі свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи за нею право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, як на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що справа призначалась до розгляду неодноразово.

13 квітня 2016 року до канцелярії Дарницького районного суду м.Києва надійшли заяви позивача ОСОБА_4 (а.с.78) за №19821 та відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (а.с.79) за №19822, в яких сторони просили розглядати справу у їх відсутності, ОСОБА_4 просила позов задовольнити, а відповідачі проти позову не заперечували. В цей же день судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог за відсутності сторін.

Із тексту рішення вбачається, що в порушення вимог ст. 213 ЦПК України воно є повністю невмотивованим, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Спір між сторонами виник відносно спадкового майна.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина та виникли правовідносини спадкування за законом, оскільки заповіту спадкодавець не залишив.

За місцем відкриття спадщини у Сьомій Київській нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу №820.

Із заявами до нотаріальної контори звернулися доньки - ОСОБА_4, ОСОБА_5а та дружина ОСОБА_3а.

Оскільки заяви про прийняття спадщини були подані у встановленому законом порядку в шестимісячний строк після смерті спадкодавця, позивачка та відповідачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину відповідно до ст.1269 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 як дочки спадкодавця, а відповідачка ОСОБА_3, як дружина спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України.

На момент смерті спадкодавець ОСОБА_6 сам був власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, спадковим майном є Ѕ частина квартири, відповідно частка кожної сторони спору становить 1/6 (1/2 : 3).

Позивач ОСОБА_4 отримала відмову нотаріальної контори від 18 вересня 2013 року за №233/01-24 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно спадкодавця та відсутня реєстрація у реєстрі права власності на це майно за ОСОБА_6

В апеляційній інстанції позивач заперечувала доводи апеляційної скарги та підтримала свої позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_5 просили задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 посилаючись на те, що останню слід усунути від спадкування на чому і наполягали.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилалася на ту обставину, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно спадкодавця та відсутності реєстрації у реєстрі права власності на це майно за ОСОБА_6

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах

Заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов до суду був пред'явлений лише ОСОБА_8 і предметом спору стороною визначено - визнання права власності на спадкове майно.

А тому, колегія суддів розглядає спір у відповідності до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 15 грудня 1972 року (а.с.6), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.7), свідоцтву про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с.8) ОСОБА_8 (вона ж ОСОБА_8, ОСОБА_8) є дочкою померлого ОСОБА_6 і спадкоємцем першої черги.

Спірна квартира АДРЕСА_1 була приватизована у рівних долях згідно свідоцтву про право власності на житло 20.02.1998 на ОСОБА_9, ОСОБА_6 (спадкодавця) та ОСОБА_4 (а.с.10), тобто кожний став власником 1/3 частини квартири.

Згідно свідоцтву про право власності на спадщину за законом від 07.10.2003 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 кожний стали власниками по 1/6 частині спірної квартири після смерті ОСОБА_9

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стали власниками спірної квартири кожний по Ѕ її частини. Ставши власником 1/6 частини спірного житла відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 це свідоцтво не зареєстрував у реєстрі, що також слугувало підставою нотаріусу у відмові у видачі ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, відсутність реєстрації свідоцтва про право на спадщину за законом в реєстраційній службі не позбавляло його права власності на це майно, а лише в разі відчуження ним цього майна потребувало б таку реєстрацію. І це майно відноситься до спадкової маси.

Колегія суддів вважає, що надані докази на підтвердження права власності Ѕ частини спірної квартири ОСОБА_6 і що ця частина відноситься до спадкового майна є належними та допустимими у розумінні ст.57-59 ЦПК України. А кожна сторона спору має право на нього по 1/6 частині, як спадкоємець першої черги.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо усунення ОСОБА_4 від спадкування не заслуговують на увагу, оскільки такі позовні вимоги не були заявлені у суді першої інстанції і не були предметом розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності задовольнити. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, як на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: