АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання бездіяльності неправомірною, визнання договору укладеним та визнання права.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2, з урахуванням змін до позову, звернувся в суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про визнання бездіяльності неправомірною, визнання договору укладеним та визнання права.

Зазначав, що 15 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір-заяву № 300937/78722/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті.

В цей же день, ОСОБА_4 на виконання умов договору про банківський вклад було внесено грошові кошти в сумі 20 000 дол. США до каси банку.

19 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги, відповідно до п.п.1.1. та н.2.2. якого ОСОБА_4 відступила позивачу право вимоги на 7 250 дол. США від вкладу.

26 червня 2015 року позивачем було подано повідомлення про часткову заміну кредитора у зобов'язанні до відділення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого позивач проінформував банк про укладення договору відступлення.

В подальшому позивач неодноразово звертався до банку з заявами, в яких просив укласти з ним договір-заяву про банківський строковий вклад на суму права вимоги, у зв'язку з чим ним було отримано відповідь Уповноваженої особи (лист № 3-131100/20361 від 21.10.2015р.), в якій повідомлено позивача про те, що відступлення права вимоги за договором банківського вкладу не надає новому кредитору статусу вкладника та відмовила у задоволенні його вимог.

Враховуючи вищевикладене, з посиланням на неправомірність дій відповідача, що призвело до позбавлення позивача права на отримання суми вимоги в гривневому еквіваленті 158 213 грн. 84 коп. у період дії тимчасової адміністрації у порядку, передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.36-39) та заяви про зміну предмету позову (а.с.58-62), просив:

1) визнати неправомірною бездіяльність ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо укладення з ОСОБА_2 договору-заяви про банківський строковий вклад, відкриття банківського рахунку та зарахування на нього 7 250 дол. США;

2) визнати укладеним з 03 серпня 2015 року договір-заяву про банківський строковий вклад між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 на суму 7 250 дол. США на умовах публічної оферти АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладання договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб - резидентів України;

3) визнати за ОСОБА_2 право на відшкодування коштів у сумі 158 213 грн. 84 коп., що знаходились на рахунку у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 10 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 15 грудня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено договір-заяву №300937/78722/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті (далі - договір) (а.с.7), за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1, у сумі 20 000 дол. США, на строк з 15 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ банку та оприлюднені на офіційному сайті банку за адресою: www.febank.com.ua, та за час користування коштами вкладу, протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50 % річних, нарахування яких здійснюється у порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Капіталізація процентів нарахованих на вклад не проводиться. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий в банку № 2638.5.036108.001.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором виконала належним чином та внесла на рахунок в банку грошові кошти, в сумі 20 000 дол. США, що підтверджується квитанцією № 4 від 15 грудня 2014 року (а.с.8).

19 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу (відступлення) права вимоги (а.с.9-12), за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_4 відступає, а новий кредитор ОСОБА_2 набуває права вимоги 7 250 дол. CШA, що становить частину грошових коштів вкладу первісного кредитора, внесених первісним кредитором на вкладний рахунок НОМЕР_1, який належить йому на підставі договору-заяви № 300937/78722/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в іноземній валюті від 15 грудня 2014 року, що належить первісному кредитору на підставі Основного договору.

Відповідно до п.п. 2.5., 2.6. договору відступлення права вимоги, новий кредитор одержує право вимоги (замість первісного кредитора) до боржника, щодо належного виконання ним зобов'язань за основним договором в об'ємі права вимоги, відступленого первісним кредитором. Право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

Встановлено, що протягом червня - вересня 2015 року ОСОБА_4 та позивач направляли на адресу банку повідомлення про часткову заміну кредитора у зобов'язанні й відступлення ОСОБА_2 права вимоги частини вкладу, в сумі 7 250дол. США згідно договору-заяви № 300937/78722/3-14 від 15 грудня 2014 року з вказівкою про необхідність банку укласти з останнім договір-заяву про банківський строковий вклад на суму права вимоги 7 250 дол. США та вчинення інших правових наслідків (а.с.15, 17-21).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 як вкладник за договором-заявою № 300937/78722/3-14 від 15 грудня 2014 року в порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» отримала 200 000 грн. в рахунок відшкодування коштів за вкладом (а.с.54), та 13 січня 2016 року звернулась до банку з кредиторською вимогою від 12 січня 2016 року, в якій просила визнати її кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заборгованістю, зокрема за договором №300937/78722/3-14 банківського вкладу (депозиту) від 15 грудня 2014 року (а.с.55).

Матеріалами справи доведено, що на момент введення у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації між позивачем та банком договірних відносин не існувало.

Встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно (а.с.52).

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.53).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості.

Враховуючи, що з 17 вересня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (19 липня 2016 року) постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року в банку вже було відкликано ліцензію та прийнято рішення про його ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач неодноразово звертався до акціонерного товариства з заявами про вчинення дій з посиланням на відступлення йому права вимоги за вкладом ОСОБА_4, колегія суддів визнає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу, остільки договір про відступлення права вимоги не є тотожним договору банківського вкладу, а з моменту введення у банк тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж як це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не передбачено.

Станом на день початку процедури виведення банку з ринку, позивач не був вкладником банку, а тому не може бути включений до відповідного списку, у зв'язку з чим гарантії щодо відшкодування передбаченого законом граничного розміру коштів за вкладами на позивача не поширюються.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано доказів існування між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договірних відносин, а тому колегія суддів визнає таким, що узгоджується з сукупністю зібраних у справі доказів висновок районного суду про те, що між позивачем і банком не виникло правовідносин, що виникають між банком та вкладником, а ця обставина виключає визнання його кредитором банку на підставі вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну правову оцінку.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/39315/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12648/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.