У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГримич М.К.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Іваненко Ю.Г., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 969,83 доларів США та витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у сумі 15 300 доларів США терміном повернення 26 грудня 2013 року, зі сплатою 11,99 % річних за час фактичного користування кредитом, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 26 грудня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави транспортного засобу, а саме: автомобіля марки SKODA, модель FABIA, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Також на забезпечення виконання зобов'язань позичальника 24 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів взяв на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 26 грудня 2013 року у розмірі 15 300 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Позивач зазначав, що позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 21 листопада 2014 року становить 18 969,83 доларів США, з яких: 8 386,36 доларів США - непогашений кредит; 5 807,20 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3 049,17 доларів США - відсотки за користування коштами; 1 727,10 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк» просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду із даним позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором був здійснений позичальником 10 червня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 31 жовтня 2013 року.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Судами встановлено, що 26 грудня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у сумі 15 300 доларів США, терміном повернення 26 грудня 2013 року, зі сплатою 11,99 % річних

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 24 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів взяв на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором.

За умовами договору повернення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись щомісяця шляхом внесення коштів рівними частками в сумі 183 долари США до 10 числа наступного місяця за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору 26 грудня 2013 року сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Оскільки останній платіж за кредитним договором від 26 грудня 2006 року ОСОБА_6 здійснила 10 червня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 21 жовтня 2013 року, то висновки судів попередніх інстанцій про звернення банку з позовом поза межами позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні судами норм матеріального права.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-157цс15, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, та від 06 квітня 2016 року № 6-2520цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд не вправі був застосовувати позовну давність лише за заявою одного з відповідачів, оскільки у випадку наявності у справі декількох відповідачів, суд вправі відмовити у задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача, як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не врахували норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили та не перевірили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому помилково відмовили у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за окремими платежами.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.К. Гримич

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська