Справа № 438/1145/15 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3442/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду оскаржив позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права в результаті неправильного застосування судом строків позовної давності. Вказує, що оскільки відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань згідно умов договору, то банк має право вимагати від позичальника сплати пені. Вважає, що оскаржуване рішення фактично позбавляє позивача права на отримання суми пені, встановленої законодавством і умовами кредитного договору, як відповідальності за невиконання умов кредитного договору.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 22123,53 грн. плати за пропуск платежів за кредитним договором №ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

Районним судом встановлено, що 17 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ВL_ЖГ00013428.

Згідно п.п.1.2.1 даного договору банк надає позичальникові грошові кошти в національній валюті України в сумі 8000 грн. з терміном повернення кредиту - 17 лютого 2014 року, у формі відкличної невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник - відповідач ОСОБА_2 зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені у майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 2.5.2 даного договору передбачено обов'язок позичальника не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 спеціальної частини договору (надалі «Рахунок-кореспондент»), у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Додатком №1 до даного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом та процентами з 17.02.2011 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З позовної заяви, яка надійшла до суду 02.09.2015 року, вбачається, що частину боргу, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2, становить «плата за пропуск платежів» у сумі 23883,42 грн.

Таким же чином ця частина заборгованості зазначена і у розрахунку заборгованості, який знаходиться на а.с.5.

Аналогічно і при уточненні позовних вимог та поданому при цьому розрахунку заборгованості позивачем названа сума 22123,53 грн. - «плата за пропуск платежів»(а.с.35-36, 39).

Проте, у поданому позивачем 18.02.2016 року розрахунку заборгованості, який знаходиться на а.с.71-74, сума 22123,53 грн. зазначена як «штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту».

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2 загальної частини договору №ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року, у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному у п.8 спеціальної частини договору.

Пунктом 4.3 договору № ВL_ЖГ00013428 передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначено у п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий, або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Відповідно до п.4.4 даного договору застосування або не застосування пунктів цього договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов договору, є правом банку. Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі.

Наведене свідчить про те, що умовами укладеного 17.02.2011 року між сторонами договору встановлено два види відповідальності за неналежне виконання позичальником умов договору: сплата штрафу та сплата пені, порядок нарахування яких є абсолютно різним, та їх застосування чи не застосування згідно п.4.4 договору є правом банку та застосовується за певних умов.

Згідно наведених вище розрахунків заборгованості за договором № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року станом на 18.10.2012 року позивачем нараховано відповідачу «плату за пропуск платежів» / «штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту» у сумі 1702,22 грн., яка не змінюється, а станом на вересень 2015 року ця сума одноразово визначена у розмірі 22316,5 грн.

Відтак, позивачем не зазначено, яка частина цієї суми є штрафом, а яка - пенею(чи «платою за пропуск платежів»), не наведено розрахунків даних сум, що позбавило суд можливості перевірити правильність їх розміру відповідно до умов пунктів 8 та 9 спеціальної частини договору № ВL_ЖГ00013428 від 17.02.2011 року, оскільки представники позивача в судові засідання не зявляються, заявляючи клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог не за пропуском строку позовної давності, за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в користь держави 1339,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: