Справа № 152/1305/16-ц
У Х В А Л А

30 вересня 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

До суду надійшла зазначена вище позовна заява.

Позивач просить:

1) вилучити у ОСОБА_1 та передати в заклад позивачу предмет застави автомобіль «Mitsubishi», модель Pajero, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: JMB0RK9601P001039, реєстраційний номер АВ 8696 ВАХ, що належить на праві власності відповідачу, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на цей автомобіль;

2) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIW3А1 від 14 липня 2008 року в сумі 4456,25 доларів США, що за курсом 24,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 7 липня 2016 року складає 111 322,12 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту) звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «Mitsubishi», модель Pajero, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: JMB0RK9601P001039, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу, шляхом продажу указаного автомобіля позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням позивачу усіх повноважень, необхідних для продажу.

Указана позовна заява ухвалою судді від 5 вересня 2016 року залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України.

Так, згідно із п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

У позовній заяві позивач зазначає, що третя особа реалізувала заставний автомобіль ОСОБА_3, і що останній є новим власником автомобіля.

Водночас, усупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позивач не зазначає доказів, якими підтверджуються зазначена обставина.

Окрім того, згідно із ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 та підпунктів 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати..

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата становить 1378 грн.

Отже, за подання позовної заяви майнового характеру розмір судового збору має дорівнювати 1,5 відсотка ціни позову, при цьому мінімальний розмір судового збору становить 1378 грн, за позовні вимоги немайнового характеру розмір судового збору становить 1378 грн.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем було заявлено дві вимоги: немайнову про вилучення у відповідача та передання в заклад позивачу предмета застави автомобіля, а також комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та майнову вимогу - про звернення стягнення.

Отже, зважаючи на кількість позовних вимог та з урахуванням ціни позову, визначеного позивачем, останній мав би сплатити за них 3047,83 грн судового збору, тобто 1378 грн за немайнову вимогу та 1669,83 грн за вимогу майнового характеру (1378 + 1669,83 = 3047,83).

Водночас, всупереч ч. 5 ст. 119 ЦПК України позивачем взагалі не надано доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі.

Платіжне доручення № ВОК32В0UDК від 22 серпня 2016 року, додане до позовної заяви, є належним доказом сплати судового збору, оскільки у ньому відсутня відмітка установи банку про дату надходження та дату виконання платіжного доручення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 розяснив, що суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не може бути належним доказом сплати судового збору.

Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Як убачається із позовної заяви, ціна у ній визначена в іноземній валюті, проте всупереч ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачувався позивачем без урахування офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день сплати, тобто станом на 22 серпня 2016 року (дата платіжного доручення № ВОК32В0UDК), натомість позивачем враховувався курс НБУ станом на 7 червня 2016 року, тобто за курсом, який діяв більше ніж за два місяці до сплати судового збору.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, то до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

У той же час, із довідки АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, доданої до позовної заяви, вбачається, що керівником ПАТ КБ «Приватбанк» є ОСОБА_4.

Статтею 42 ЦПК України встановлено, що повноваження представника у суді підтверджуються, зокрема, довіреністю. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Згідно ч. 4 ст. 40 Закону України «Про банки і банківську діяльність», голова правління (ради директорів) банку керує роботою виконавчого органу та має право представляти банк без доручення.

Із копії довіреності № 6048 від 17 грудня 2013 року, доданої до позовної заяви вбачається, що її видано ПАТ КБ «Приватбанк», в особі секретаря правління ОСОБА_5, яка діє на підставі Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» протоколу № 14 засідання наглядової ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 8 грудня 2009 року.

Проте, до позовної заяви не додано належним чином завіреної копії Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» чи витягу з нього, в редакції, що діяла на час видачі довіреності, яким би підтверджувались повноваження секретаря правління видавати довіреності на ведення справи в суді від імені банку. Не додано також і протоколу № 14 засідання наглядової ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 8 грудня 2009 року.

Зазначений недолік унеможливлює перевірку судом повноважень особи, яка підписала позовну заяву від імені ПАТ КБ «Приватбанк», що у свою чергу перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, було зауважено також, що до позовної заяви додано копію банківської ліцензії № 22, виданої 5 жовтня 2011 року, тоді як у позовній заяві зазначено, що кредит третій особі видавався 14 липня 2008 року, тобто за три роки до видачі ліцензії, а копія кредитно-заставного договору від 14 липня 2008 року такої якості, що це позбавлятиме суд можливості зясувати зміст договору та те, між ким цей договір укладений.

Для усунення недоліків позовної заявипозивачу було надано строк три дні з дня отримання ним копії цієї ухвали.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалу від 5 вересня 2016 року про залишення позовної заяви без руху позивач одержав 12 вересня 2016 року, а тому останнім днем усунення недоліків позову було 15 вересня 2016 року. Проте, у зазначений строк позивач не усунув недоліків, викладених в ухвалі від 5 вересня 2016 року та не подав заяву про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України у разі, якщо у встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху строк, позивач не виконає зазначені в ухвалі вимоги, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Керуючись, статтями 121, 208-210 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити, що позивач вправі повторно звернутися до суду з заявою у загальному порядку.

Згідно зі статтями 293, 294, 296 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л. Строгий