06.09.2016 227/6382/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мавроді Р.Ф.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого вказав, що 16.10.2013 р. між нимта Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» було укладено депозитний Договір банківського вкладу № SAMDN5553. На підставі даного договору йому було відкрито рахунок № 5820, на який 16.10.2013 р. ним були внесені кошти у розмірі 135 000, 00 грн. із відсотковою ставкою 16 % річних, строком на 3 місяці із автоматичною пролонгацією на той самий строк.

Навесні 2014 року відповідач у звязку з припиненням функціонування його банківських відділень та території АР Крим рахунок позивача заблокував та нарахування відсотків припинив.

У звязку з викладеним він неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогами надання доступу до його заблокованих коштів.

З метою отримання належних йому коштів та нарахованих по ним відсотків, 20.11.2015 р. до Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» було відправлено заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN5553 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана відповідачем 23.11.2015 р. Після чого 02.12.2015 р. безпосередньо в Головному офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» було повторно зареєстровано заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN5553 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків (вх. № 459672).

Дані заяви відповідачем були отримані, але незадоволені.

Вважаючи свої права порушеними, позивач вимушений звернутися до суду та просить з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму банківського вкладу за Договором № SAMDN5553 від 16.10.2013 р. : 135 000, 00 грн. сума депозиту; 53 946, 96 грн. - відсотки за період з 16.10.2013 р. по 26.11.2015 р.; 1 288, 98 грн. не нараховані відсотки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 52 749, 85 грн. - пеня за подвійною обліковую ставкою НБУ за період 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 3 866, 94 грн. - 3 % річних за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 14 737, 86 грн. - інфляційні збитки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р. Всього: 261 590, 59 грн., зазначивши, що в порушення умов, визначених депозитними договорами, банк не виконав своїх зобов'язань, грошові кошти не повернув і не сплатив відсотки за користування вкладом.

Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача звернулася до суду з листом, у якому просила розглянути справу у її відсутності та оглянути у судовому засіданні орігінали банківських документів. Проти задоволення позову заперечувала та надала письмові заперечення.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 16.10.2013 р. між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» було укладено депозитний Договір банківського вкладу № SAMDN5553. На підставі даного договору ОСОБА_1 було відкрито рахунок № 5820, на який 16.10.2013 р. ОСОБА_1 були внесені кошти у розмірі 135 000, 00 грн. із відсотковою ставкою 16 % річних, строком на 3 місяців із автоматичною пролонгацією на той самий строк.

Навесні 2014 року відповідач у звязку з припиненням функціонування його банківських відділень та території АР Крим рахунок позивача заблокував та нарахування відсотків припинив.

У звязку з викладеним ОСОБА_1 неодноразово звертався до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» із вимогами надання доступу до його заблокованих коштів.

З метою отримання належних Позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, 20.11.2015 р. до Головного офісу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»(місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) було відправлено заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN5553 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана відповідачем 23.11.2015 р. Після чого 02.12.2015 р. безпосередньо в Головному офісі Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»(місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) було повторно зареєстровано заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN5553 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків (вх. № 459672).

Дані заяви відповідачем були отримані, але незадоволені.

Положеннями договору № SAMDN5553 встановлено, що якщо у випадку закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову у продовженні строків вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у договорі.

Відповідно до п. 9 договору № SAMDN5553 та п. 10 договору № SAMDN5553 вкладнику та банку надано право дострокового розірвання договору з повідомленням іншої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

В силу частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Згідно частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Позивач направляв Публічному акціонерному товариству ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» заяви про дострокове розірвання договору та повернення вкладу в повному обсязі, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. Отже, договори банківського вкладу вважаються розірваними.

Проте, вимога позивача щодо повернення банківських вкладів після розірвання договорів виконана не була, чим відповідач порушив умови договорів банківського вкладу та норми цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, умовами договорів банківських вкладів.

Відповідно до частини другої ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, внесених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з частиною першою ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини пятої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових підстав для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577.

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України ( п.1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті.

Виплата процентів за вкладом депозитом здійснюється у строки, що обумовлені в договорі (п. 1.7. Положення).

Згідно п. 3.3. Положення банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставленя на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підчас судового засідання судом були оглянуті оригінал договору № SAMDN5553 від 16.10.2013 р. та оригінал квитанції про внесення 135 000, 00 грн.

Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами достовірно встановлено, що відповідач в порушення умов договору про банківський вклад не повернув позивачеві вклад, внесення коштів за яким відбувалось в нацiональнiй валюті - гривня.

Згідно частин першої, другої 2 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Оскільки сторонами договору є ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», яке як юридична особа прийняло на себе зобов'язання за договором за законодавством України, юридичною адресою якого є м. Дніпропетровськ, а тому заперечення не звільняють відповідача від виконання зобов'язання, і відповідальність повинне нести Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», а не Російська Федерація.

Представником відповідача також не надано доказів про відсутність коштів на рахунках банку.

Отже внесені суми підтверджені оригіналом квитанції, а тому вимога обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки позивачем фактично підтверджено внесення коштів.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, в Публічному акціонерному товаристві ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»діє внутрішня інструкція, якою врегульовано порядок здійснення касового обслуговування у відділеннях банку.

Так, п. 2.5.1.3. вказаної Інструкції передбачає, що після завершення прийому готівкових коштів, клієнту видається квитанція або чек, що підтверджує внесок готівкових коштів, які містять інформацію про назву банку, дату здійснення операції, час здійснення операції, прізвище, ім'я, по батькові і підпис співробітника, який прийняв готівкові кошти, електронний цифровий підпис касира банку. По операціях на суми понад еквівалента 25 000 грн. підтвердження прибуткових готівкових касових операцій відбувається за бажанням клієнта додатково до цифрового підпису фізичної особи («живий») печаткою керівника відділення.

У звязку з наведеним вище стає очевидним, що наявність Електронного Цифрового Підпису, на квитанції про внесення коштів на рахунок № 5820 робить необовязковим наявність на ній печатки банку.

Також існує аналогічна правова позиція Верховного Суду України, який на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 жовтня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-118цс14, предметом якої був спір про визнання прав вкладника за договорами банківського вкладу, стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, пені та трьох процентів річних від простроченої суми, дійшов наступної правової позиції: «Аналіз статті 1059 Цивільного кодексу України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дозволяє дійти такого висновку.Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ».

Крім того ч. 5 ст. 10ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі, коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.

Правову позицію з цього приводу викладено як у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні, так й в Постанові ВСУ від 11.05.2016 р.

Кошти, які мають бути стягнуті на вимогу позивача, розраховуються виходячи з наступного:

Нараховані відсотки за період з 16.10.2013 р. по 26.11.2015 р.: 53 946, 96 грн.

з 16.10.2013 р. по 16.11.2013 р. (135 000 грн. х 16%/365х31= 1 834, 52 грн.)

з 16.11.2013 р. по 16.12.2013 р. (136 834, 52 грн. х 16%/365х30 = 1 799, 47 грн.)

з 16.12.2013 р. по 16.01.2014 р. (138 633, 99 грн. х 16%/365х31 = 1 883, 90 грн.)

з 16.01.2014 р. по 16.02.2014 р. (140 517, 89 грн. х 16%/365х31 = 1 909, 50 грн.)

з 16.02.2014 р. по 16.03.2014 р. (142 427, 39 грн. х 16%/365х28 = 1 748, 15 грн.)

з 16.03.2014 р. по 16.04.2014 р. (144 175, 54 грн. х 16%/365х31 = 1 959, 21 грн.)

з 16.04.2014 р. по 16.05.2014 р. (146 134, 75 грн. х 16%/365х30 = 1 921, 77 грн.)

з 16.05.2014 р. по 16.06.2014 р. (148 056, 52 грн. х 16%/365х31 = 2 011, 95 грн.)

з 16.06.2014 р. по 16.07.2014 р. (150 068, 47 грн. х 16%/365х30 = 1 973, 50 грн.)

з 16.07.2014 р. по 16.08.2014 р. (152 041, 97 грн. х 16%/365х31 = 2 066, 10 грн.)

з 16.08.2014 р. по 16.09.2014 р. (154 108, 07 грн. х 16%/365х31 = 2 094, 18 грн.)

з 16.09.2014 р. по 16.10.2014 р. (156 202, 25 грн. х 16%/365х30 = 2 054, 17 грн.)

з 16.10.2014 р. по 16.11.2014 р. (158 256, 42 грн. х 16%/365х31 = 2 150, 55 грн.)

з 16.11.2014 р. по 16.12.2014 р. (160 406, 97 грн. х 16%/365х30 = 2 109, 46 грн.)

з 16.12.2014 р. по 16.01.2015 р. (162 516, 43 грн. х 16%/365х31 = 2 208, 44 грн.)

з 16.01.2015 р. по 16.02.2015 р. (164 724, 87 грн. х 16%/365х31 = 2 238, 45 грн.)

з 16.02.2015 р. по 16.03.2015 р. (166 963, 32 грн. х 16%/365х28 = 2 049, 30 грн.)

з 16.03.2015 р. по 16.04.2015 р. (169 012, 62 грн. х 16%/365х31 = 2 296, 72 грн.)

з 16.04.2015 р. по 16.05.2015 р. (171 309, 34 грн. х 16%/365х30 = 2 252, 84 грн.)

з 16.05.2015 р. по 16.06.2015 р. (173 562, 18 грн. х 16%/365х31 = 2 358, 54 грн.)

з 16.06.2015 р. по 16.07.2015 р. (175 920, 72 грн. х 16%/365х30 = 2 313, 48 грн.)

з 16.07.2015 р. по 16.08.2015 р. (178 234, 20 грн. х 16%/365х31 = 2 422, 03 грн.)

з 16.08.2015 р. по 16.09.2015 р. (180 656, 23 грн. х 16%/365х31 = 2 454, 94 грн.)

з 16.09.2015 р. по 16.10.2015 р. (183 111, 18 грн. х 16%/365х30 = 2 408, 04 грн.)

з 16.10.2015 р. по 16.11.2015 р. (185 519, 22 грн. х 16%/365х31 = 2 521, 03 грн.)

з 16.11.2015 р. по 26.11.2015 р. (188 040, 25 грн. х 16%/365х11 = 906, 71 грн.)

188 040, 25 грн. + 906, 71 грн. = 188 946, 96 грн. тіло депозиту на 26 листопада 2015 р.

Не нараховані відсотки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.: 1 288, 98 грн.

(188 946, 96 грн. х 1 %/365 х 249 = 1 288, 98 грн.)

Не нарахована пеня за подвійною обліковую ставкою НБУ за період 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.: 52 749,85 грн.

26.11.2015 р.-21.04.2016 р.- 147 днів

188 946, 96 грн. /365*147*44%= 33 482, 44 грн.

22.04.2016 р.-26.05.2016 р.-35 днів

188 946, 96 грн. /365*35*38%= 6 884,92 грн.

27.05.2016 р. 23.06.2016 р. 28 днів

188 946, 96 грн. /365*28*36%= 5 218, 04 грн.

24.06.2016 р. 28.07.2016 р. 35 днів

188 946, 96 грн. /365*35*36%= 6 522.55 грн.

29.07.2016 р. 01.08.2016 р. 4 днів

188 946, 96 грн. /365*4*31%= 641, 90 грн.

3 % річних за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.: 3 866, 94 грн.

(188 946, 96 грн. *3%/365*249= 3 866, 94 грн.)

Інфляційні збитки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.: 14 737, 86 грн.

(102, 0 % х 100, 7 % х 100, 9 % х 99, 6 % х 101, 0 % х 103, 5 % х 100, 1 % х 99, 8 % = 107, 8 % - коефіцієнт інфляції.

188 946, 96 грн. *1, 078 - 188 946, 96 грн. = 14 737, 86 грн.)

Всього за позовом стягненню підлягає: 261 590,59 грн.

(135 000 грн.+53 946, 96 грн. + 1 288, 98 грн.+ 52 749, 85 грн.+ 3 866, 94 грн.+ 14 737, 86 грн. )

Завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати належність та допустимість доказів як за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

У договорі № SAMDN5553 від 16.10.2013 р. (п. 17) сторони передбачили, що при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитків печатки банку технічними друкованими пристроями, про що сторони не заперечували при укладенні договору, а тому договір не повинен містити мокрого відтиску печатки банку; договір є оригіналом, містить підписи працівника банку, а також факсимільне відтворення підпису голови правління банку та відтворення відбитків печатки, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Також слід зазначити, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої, четвертої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

На підставі ст.ст.3, 11, 15, 16, 22, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 627, 634, 1046-1056, 1060, 1061, 1075 ЦК України , керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) суму банківського вкладу за Договором № SAMDN5553 від 16.10.2013 р. : 135 000, 00 грн. сума депозиту; 53 946, 96 грн. - відсотки за період з 16.10.2013 р. по 26.11.2015 р.; 1 288, 98 грн. - не нараховані відсотки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 52 749, 85 грн. - пеня за подвійною обліковую ставкою НБУ за період 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 3 866, 94 грн. - 3 % річних за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р.; 14 737, 86 грн. - інфляційні збитки за період з 26.11.2015 р. по 01.08.2016 р., а всього стягнути 261 590 (двісті шістьдесят одна тисяча пятсот девяносто ) грн., 59 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у розмірі 3923 ( три тисячи девятсот двадцять три) грн. 86 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя Р.Ф.Мавроді