Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2016 Справа №607/4534/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Воробель Н.П.

та народних засідателів: Диби І.Р., Катерняк О.М.

при секретарі Зубко О.Я.

за участю прокурора Галас Н.В.

представника психіатричного закладу, лікаря психіатра ОСОБА_1

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2

законного представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку,-

встановив:

до суду 28 квітня 2016 року надійшла заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку (далі заява), оскільки 24 квітня 2016 року він був госпіталізований у вказаний психіатричний заклад; страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. До заяви додано висновок лікарів-психіатрів про необхідність такої госпіталізації.

У судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_1 заяву підтримала з мотивів, викладених у ній та висновку лікарів-психіатрів.

Прокурор Галас Н.В. проти задоволення заяви заперечив, вказавши, що вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Батько ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення заяви категорично заперечив. Пояснив, що дійсно у нього був конфлікт з його дівчиною, в процесі якого вона заявила, що підтримує стосунки з іншим чоловіком. Вказане дуже його розсердило і він пошкодив вхідні двері будинку. Одразу після поступлення до лікувального закладу був в шоковому стані, а тому погодився на лікування, однак в подальшому прийшов до себе, та зрозумів, що останнє йому не потрібне і відмовився від нього.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного:

Правові та організаційні засади забезпечення громадян України психіатричною допомогою визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 року (далі - Закон).

Статтею 3 Закону передбачено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Водночас, відповідно до вимог ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 1 Закону встановлено, що тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Як зазначено у заяві, 24 квітня 2016 року о 16 год. 30 хв. у психіатричне відділення ТОККПНЛ поступив ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром Бучацької районної поліклініки ОСОБА_4, котра після особистого огляду ОСОБА_2 зробила висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для цього висновку є відомості про поведінку ОСОБА_2, які надійшли від батька ОСОБА_3 На підставі цих відомостей ОСОБА_2 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_5 у приймальному відділенні, котра підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. Згода на госпіталізацію ОСОБА_2 відсутня у звязку з його відмовою. Також обґрунтованість рішення про госпіталізацію ОСОБА_2 було підтверджено і комісією лікарів-психіатрів у складі: заступника головного лікаря ОСОБА_6, доцента кафедри психіатрії ТДМУ ОСОБА_7, зав. відділенням ОСОБА_8 та лікуючого лікаря ОСОБА_1

Однак, у висновку зазначених лікарів-психіатрів, доданому до заяви, не вказано про наявність у ОСОБА_2 тяжкого психічного розладу; встановлено діагноз: «емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип»; не міститься посилань на протікання у нього його симптомів, передбачених ст. 1 Закону. Навпаки, у вказаному висновку зазначено, що «… На час огляду пацієнт спокійний, впорядкований в поведінці та висловлюваннях. На запитання відповідає по суті. Мислення логічне, звичайне по темпу. Психотичних порушень не виявлено. Про свою поведінку вдома інформації не надає, приховує. На даний час суїцидальні думки, наміри категорично заперечує…».

Той факт, що встановлений ОСОБА_2, зазначеною комісією діагноз не відноситься до тяжких психічних захворювань підтвердила у судовому засіданні і представник лікувального закладу ОСОБА_1

Інших доказів, котрі свідчили б про те, що ОСОБА_2 страждає тяжкими психічними розладами суду, не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 висловлювався логічно, орієнтувався в ситуації, послідовно викладав події минулого, адекватно відповідав на поставлені запитання.

Окрім, цього заявником не подано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_2 чи виявлення ним наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.

За даних обставин відсутні підстави, передбачені ст. 14 Закону, які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування ОСОБА_2 у психіатричній лікарні в примусовому порядку, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212,279-282, 294 ЦПК України, ст. 13, 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд, -

вирішив:

у задоволенні заяви лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Н.П. Воробель

Народні засідателі: О.М. Катерняк

ОСОБА_9