Провадження № 22-ц/773/1217/16 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2016 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 картину ОСОБА_3 «Я никогда не хочу быть тореадором».

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 05 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Другий абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції. Зобовязати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 картину ОСОБА_3 «Я никогда не хочу быть тореадором» у момент передачі ОСОБА_2 їй картини ОСОБА_3 «Марковина на льду»

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 25 листопада 2015 року в порядку ст.373 ЦПК України.

На обгрунтування заяви вказала, що відповідач ОСОБА_2 порушує зобовязання мирової угоди, укладеної між сторонами 30 жовтня 2014 року, а саме щодо умов та строків сплати чергових платежів за кредитним договором №014/1101/82/39534 від 26.10.2007 року, створюючи для неї ризик звернення стягнення на предмет іпотеки, що може завдати їй значної матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила відстрочити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року до моменту сплати відповідачем повної компенсації та повного погашення взятих кредитних зобовязань ОСОБА_2 за даним кредитним договором.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу про задоволення заяви щодо відстрочки виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року. Зокрема зазначає, що обставини, на які вона посилається, є винятковими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.312 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо її постановлено з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі про поділ майна подружжя 30.12.2014 року укладено мирову угоду, яка визнана ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2014 року.

Заявниця вказує, що відповідно до п.2.11. Мирової угоди ОСОБА_2 зобовязався виконувати усі грошові зобовязання за кредитним договором №014/1101/82/39534 від 26.10.2007 року, укладеним між останнім та АТ «ОСОБА_4 Аваль». Оскільки виплати по погашенню кредитної заборгованості припинені, вона вважає, що існує реальна загроза звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона виступає як майновий поручитель за даним кредитним договором. Згідно з п. 2.5 угоди відповідач також зобовязався сплачувати на її користь грошову суму в розмірі 100000 грн., які в подальшому виконувалися частково, а згодом взагалі припинили виконуватися. Оскільки повністю всі вимоги мирової угоди ОСОБА_2 не були виконані, тому вона змушена була звернутися до суду з відповідною заявою, покликаючись на ст. 594 ЦК України.

Однак зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 і судових рішень Луцького міськрайонного суду та апеляційного суду Волинської області у цій справі вбачається, що спір розглядався лише щодо невиконання пунктів 3.1 та 3.2 Мирової угоди, укладеної між сторонами 30 жовтня 2014 року у справі про поділ майна, а саме щодо зобовязання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 картину ОСОБА_3 «Я никогда не хочу бать тореадором» у момент передачі ОСОБА_2 ОСОБА_1 картини цієї ж художниці «Марковина на льду».

Як визначено статтею 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У (з наступними змінами) «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власної ініціативи чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Таким чином, перш за все закон повязує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб, вони повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначених у рішенні.

Виключних підстав для відстрочки виконання рішення про зобовязання вчинити дії з передачі картин боржник в заяві не навела.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про відмову у відстрочці виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року є законною, а отже підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді