Справа № 308/7546/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Панько В.Ф.,

при секретарі Рогач О.Я.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») предявило до ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 13.09.2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №172/Св-06, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 15 000,00 доларів США, а позичальник зобовязався сплатити банку за користуванням кредитом 12,5% річних та повернути кредит в строк до 12.09.2021 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Отже, відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» має право вимоги по кредитному договору №172/Св-06 від 13.09.2006 року.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_3 належним чином не виконує і станом на 06.03.2013 року у відповідача перед банком виникла заборгованість в сумі 156 397,90 грн., з яких: 99 074,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46 585,04 грн. заборгованість за відсотками, 10 738,58 грн. заборгованість за комісією.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за невиконання умов договору та судовий збір.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 156 397,90 грн. заборгованості за договором кредиту та 1563,98 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказане заочне рішення, оскільки таке ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Крім того вказує, що судом не взято до уваги твердження відповідача про застосування строків позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами.

Представника позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задоволити з наведених в ній підстав.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника сторін, перевіривши матеріали справи, й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позов поданий на підставі невиконання договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позов з підстав, передбачених положеннями ст.ст. 526, 530, 610, 1050 ЦК України і констатував, що відповідачем не виконуються належним чином умови кредитного договору та на підставі наведеного стягнув заявлену позивачем суму заборгованості.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів повністю погодитися не може.

Як слідує з матеріалів справи, 13.09.2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №172/Св-06, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 15 000,00 доларів США, а позичальник зобовязався сплатити банку за користуванням кредитом 12,5% річних та повернути кредит в строк до 12.09.2021 року (а.с. 5-10).

Відповідно до п. 2.4 даного кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше 83,33 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_3 належним чином не виконує і станом на 06.03.2013 року у відповідача перед банком виникла заборгованість в сумі 156 397,90 грн., з яких: 99 074,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46 585,04 грн. заборгованість за відсотками, 10 738,58 грн. заборгованість за комісією (а.с. 13).

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 17-27), що дає підстави ПАТ «Дельта Банк» заявляти вимоги про стягнення боргу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

До аналогічного висновку також дійшов ВСУ у постанові від 06.11.2013 року №6-116цс13.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини щодо неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

При цьому суд безпідставно не застосував строки позовної давності, які були заявлені представником відповідача при поданні заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 38-51), оскільки у спірних правовідносинах позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як стверджує відповідач, останній платіж нею було здійснено у квітні 2009 року. Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу

Позивачем не надано доказів переривання відповідачем строку позовної давності.

Натомість, як слідує з наявного в матеріалах справи та наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №172/Св-06 від 13.09.2006 року (а.с. 79-80) жодної оплати в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3, по вказаному кредитному договору, в період з 02.07.2010 року по 09.10.2015 року, здійснено не було.

Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з позовом через 4 роки 1 місяць з часу здійснення відповідачем останнього платежу у квітні 2009 року, а тому колегія суддів приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування та комісії.

Будь - яких поважних причин пропущення позовної давності позивачем не зазначається.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином позовна заява ПАТ «Дельта Банк» не підлягала задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції зазначені вимоги закону не застосував, то судова колегія задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує і у задоволенні позову відмовляє у зв'язку із тим, що сплив строк позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, пп. 3 і 4 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

РІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у вимогах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення 156 397,90 грн. заборгованості за кредитним договором № 172/Св-06 від 13.09. 2006 року, яка виникла станом на 06.03.2013 року та 1563,98 грн. судового збору - відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :