АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/797/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2516/16Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів:Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольська Світлана Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» про визнання договорів недійсними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати кредитні договори № PLQ0GK від 24.07.2008 та 25.07.2008 незаконними, визнати договір іпотеки квартири від 24.07.2008 та договір поруки № 1285 від 20.10.2007, додаток № 1 до цього договору від 25.07.2008 недійсними, визнати додаток № 2 до кредитного договору № PLQ0GK від 22.07.2008 «Графік погашення кредиту» (№ договору PLQ0GK від 22.07.2008) незаконним, стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду в сумі 294299,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 24.07.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № PLQ0GK про надання кредиту в сумі 15000 доларів США на придбання нерухомості. У забезпечення умов вище вказаного кредитного договору між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири, який 24.07.2008 посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С.М. по реєстру № 2592.

Вищевказані кредитний договір від 24.07.2008 та договір іпотеки квартири вона вважає незаконними і такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, посилаючись на те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» у порушення норм законодавства не надав їй інформації про умови кредитування перед укладенням кредитного договору та додатків до кредитного договору про сукупну вартість кредиту, а також належного графіку погашення кредиту, включив до кредитного договору несправедливі умови, що суперечать нормам чинного законодавства України, ввів в оману щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, щодо сукупної вартості кредиту, проводив протиправне списання грошових коштів із її заробітної плати.

Вказувала, що перебуваючи під впливом обману з боку відповідача, вона здійснила переплату грошових коштів на його користь у сумі 4366,27 доларів США, яка станом на 05.03.2016 року еквіваленто 113 479,36 грн., які на її думку мають бути відшкодовані банком у подвійному розмірі.

Окрім того, вказувала, що протиправними діями банка їй було заподіяно моральної шкоди.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_5, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування судом порушення її прав з боку банку, а також безпідставність висновків про пропуск строків позовної давності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 № PLQ0GK з зазначеною датою 24.07.2008 та 25.07.2008, які є ідентичними та містять лише різницю в даті укладення та повернення коштів, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25.07.2008 по 25.07.2023 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 18383,92 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 15633,37 доларів США на придбання нерухомості, з них 15000 доларів США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 450 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 104,78 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за перший рік кредиту 78,59 доларів США для сплати особистого страхування за договором страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2750,55 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Даний договір підписаний позивачем ОСОБА_5, про що вона не заперечувала в ході розгляду справи.

Судом також встановлено, що кредитні кошти позивачу надавалися лише один раз, на підставі договору від 25.07.2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки в розмірі 15000 доларів США, отриманих ОСОБА_5 25.07.2008.

Додаток № 2 до кредитного договору № PLQ0GK від 22.07.2008 «Графік погашення кредиту», з яким погодилась позивач, про що свідчить її підпис, є невід`ємною частиною кредитного договору № PLQ0GK.

Згідно розрахунків, наданих сторонами у справі, позивач ОСОБА_5, з 2008 по 2015 рік, в рахунок погашення кредиту по кредитному договору № PLQ0GK, сплачувала кошти.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, 24.07.2008 року між «ПриватБанком» та ОСОБА_5, був укладений договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Ямпольською С.М. 24.07.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 2591.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності завдання такої шкоди позивачеві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Наявність неточностей в даті укладення спірного кредитного договору, ненадання банком достатньої інформації про кінцеву дату погашення кредиту, а також його сукупну кінцеву дату, на які посилається апелянт, не може потягнути за собою визнання положень кредитного договору та договору іпотеки недійсними, оскільки підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, в цій частині, став пропук строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Зі змісту пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 слідує, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Посилання апелянта про те, що про кредитний договір № PLQ0GK від 25 липня 2008 року вона дізналася лише у листопаді 2015 року є неспроможними.

Так, судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено лише один кредитний договір. При цьому, неточності в формулюванні дати його укладення пов'язані із помилкою комп'ютерного набору.

Кредитний договір № PLQ0GK від 24 липня 2008 року та додатки до нього, були підписані ОСОБА_5, що свідчить про ознайомлення з його змістом та умовами. Окрім того, як підтверджується самою позивачкою, на виконання вказаного договору, нею протягом 2008-2015 років здійснювалася оплата коштів на погашення кредиту, що вказує на усвідомлення з її боку сутності її правовідносин з банком.

Від так, про відсутність повної та належної інформації про сукупну вартість кредиту вона дізналася в момент укладення спірного договору, а отже строк позовної давності минув 25 липня 2011 року.

Факт погашення кредиту, на виконання умов кредитного договору, жодним чином не вказує на порушення банком прав боржника.

Окрім того, сплата ОСОБА_5 коштів на виконання умов спірного кредитного договору, повною мірою відповідає умовам вказаного договору, а тому відсутні підстави вважати, що ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав їх безпідставно.

Факт ознайомлення ОСОБА_5 зі змістом спірного кредитного договору підтверджується її підписом на оригіналі самого договору. Відомості щодо підписання даного договору іншою особою від її імені у матеріалах справи відсутні.

Апеляційна скарга не містить відомостей про те, яким саме чином позивача було введено в оману, а також не зазначено які саме умови кредитного договору є не чіткими та такими, що порушують права боржника.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом не наведено.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: Л.М. Хіль