22-ц/775/694/2016(м)
Категорія 24 Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією

за апеляційною скаргою комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» ( далі - ККП «МТМ») на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» (далі-ККП «МТМ») звернулося з позовом до відповідачів, в якому просило стягнути заборгованість за користування тепловою енергією в розмірі 42 829,36 грн., 3% річних у розмірі 4 061,46, інфляційні втрати в сумі 21 924,41 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 1378 грн.

Посилалося на те, що згідно з копією особового рахунку, наданою житло-експлуатаційною організацією, відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ККП «МТМ» надавало відповідачам послуги з гарячого водопостачання, від яких вони не відмовлялися та за користування якими проводилися нарахування відповідно до встановлених тарифів. Однак, оплата за надані послуги не провадилась, хоча щомісячно, при отриманні квитанцій, відповідачі повідомлялись про наявну заборгованість та необхідність її сплати.

В результаті того, що оплата за користування тепловою енергією відповідачами не вносилася за період з 01 жовтня 2007 року по 01 червня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 42 829,36 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2016 року позовні вимоги ККП «МТМ» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ККП «МТМ» заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 22 206,78 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 378 грн., а всього 23 584,78 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодилося ККП «МТМ», яке посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що судом не в повній мірі досліджені докази, що призвело до невірних висновків, порушення норм процесуального права та винесення помилкового рішення.

Відповідно до відповідно до ст.169 та ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглянута у відсутність відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє справу в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за відсутності апеляційних скарг в зазначеній частині рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_5, про що свідчить його особиста заява (а.с. 25) та особовий рахунок №10262, відкритий на імя ОСОБА_5 в ПК «МЖК «Машинобудівник» ( а.с.26).

З роздруківки особового рахунку вбачається, що за період з 1 жовтня 2007 року по 1 травня 2016 року на рахунку існує заборгованість за послуги з теплопостачання в загальній сумі 68 815,23 грв.( а.с. 7-15).

В межах строку позовної давності з 1 червня 2013 року по 1 червня 2016 року сума заборгованості визначена судом в розмірі 22 206,78 грв. і вказана сума сторонами не оспорюється.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_5 суми 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначив в рішенні, що позивачем до позову не додано розрахунку зазначених сум, що позбавляє суд можливості перевірити правильність їх нарахування.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_5.В., як споживачем теплової енергії, з одного боку, та енергопостачальником ККП «МТМ», з іншого, договір про постачання енергетичними ресурсами не укладався. Але, відсутність письмового договору між сторонами не позбавляє відповідача, як споживача послуг, обовязку оплати наданих послуг з огляду на те, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини з постачання та споживання теплової енергії. Про припинення відносин щодо надання послуг відповідач не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України , зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ч.1 ст.901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобовязань: по перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Тому, грошовим слід вважати будь яке зобовязання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідносини, які склалися між ОСОБА_5 та ККП «МТМ» є зобовязальними (договірними), грошовими зобовязаннями, в яких, серед інших прав та обовязків сторін, праву виконавця (кредитора) - ККП «МТМ» вимагати від замовника (боржника) - ОСОБА_5 сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обовязок ОСОБА_5 оплатити ці послуги.

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Аналогійний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-1825цс15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що інфляційні втрати за період з 1 червня 2013 року по 1 червня 2016 року становлять 6 285,19грв., а 3% річних за вказаний період - 800,18 грв.( а.с. 10-15,48,49).

Суд, ухвалюючи рішення про відмову у позові за відсутності розрахунку, не в повній мірі дослідив матеріали справи, доводів та заперечень сторін не перевірив, не встановив у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотримався вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не дав юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що є підставою,в розумінні ст.309 ЦПК України, для скасування ухваленого у справі судового рішення, в частині відмови у стягненні з відповідача за період з 1 червня 2013 року по 1 червня 2016 року інфляційних втрат в розмірі 6 285,19грв. та 3% річних - 800,18 грв.

У звязку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату апеляційної скарги в розмірі 689 грв., а недоплачена позивачем сума судового збору в розмірі 826,80 грв. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави (1515,80 грв, що становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної зави мінус 689,00 грв.)

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2016 року, в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, скасувати.

Позов комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» за період з 1 червня 2013 року по 1 червня 2016 року інфляційні втрати в розмірі 6 285,19грв., 3% річних в сумі 800,18 грв. та витрати на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 689,00 грв.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 826,80 грв.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: С.А. Зайцева

ОСОБА_7