233 № 233/5069/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять встановить факт народження 26 грудня 2015 року дитини чоловічої статі ОСОБА_3 в Україні у м. Донецьк Донецької області, матірю якого є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 08 серпня 2003 року.

26 грудня 2015 року ОСОБА_1 у м. Донецьк Донецької області народила сина ОСОБА_3.

Після народження дитини вони звернулись до Макіївського міського відділу записів актів цивільного стану із письмовою заявою про отримання свідоцтва про народження сина. За результатами їх звернення їм було видане свідоцтво про народження ОСОБА_3 від 19 січня 2016 року. Проте, отримане ними свідоцтво про народження є недійсним та факт народження сина не є зареєстрованим у порядку, встановленим діючим законодавством України.

Народження дитини на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобовязує ст. 144 СК України.

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.20-22).

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявниками у даній справі є:

- громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Макіївка Донецької області, що підтверджується копією паспорту серії МЕ 520740, виданим 28 липня 2004 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.5-6);

- громадянин України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією паспорту ВВ 363092, виданим 13 березня 1998 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.8-9).

08 серпня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 837 (а.с.11).

За твердженням заявників, 26 грудня 2015 року громадянка України ОСОБА_1 в медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину чоловічої статі ОСОБА_3.

На підтвердження факту народження дитини заявниками надані:

- свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, видане 19 січня 2016 року Макіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.12);

- дублікат медичного свідоцтва про народження № 1502 від 03 червня 2016 року, виданий Центром охорони материнства та дитинства м. Донецька (а.с.13);

- копія протоколу УЗД в 2 триместрі на імя ОСОБА_1 від 22.08.2015 року (а.с.14);

- копія результатів біохімічного скринінгу 2 триместру на імя ОСОБА_1 (а.с.15);

- виписка № 111 з протоколу ВКК від 14.10.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку по вагітності за строком 24-25 тижнів (а.с.16);

- фототаблиця із зображенням заявників та немовля (а.с.17-19).

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про народження ОСОБА_3 та дублікату медичного свідоцтва про народження № 1502 , як документам, що видані органом та установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявників, суд, як виняток, приймає до уваги свідоцтво про народження ОСОБА_3 та дублікат медичного свідоцтва про народження №1502 та оцінює їх в сукупності з фототаблицею та копіями медичних документів ОСОБА_1 під час вагітності та пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 26 грудня 2015 року у м. Донецьк Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини чоловічої статі ОСОБА_3, що надасть можливість заявникам отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження 26 грудня 2015 року у м. Донецьк Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини чоловічої статі ОСОБА_3.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш