Ухвала іменем україни 17 лютого 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБібанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 06 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним банком «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КФ 37-06/Н, відповідно до умов якого останньому надано кредит у сумі 170 000 грн для купівлі житлового приміщення з установленням ставки за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 05 грудня 2016 року згідно з графіком, який є невід'ємною частиною кредитного договору. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_1 06 грудня 2006 року було укладено іпотечний договір б/н, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,78 кв. м, житловою площею 43,0 кв. м. Крім того, 06 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним банком «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі банк», та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки б/н, відповідно до умов яких відповідачі взяли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань взяли на себе зобов'язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки, а також інших зобов'язань, що випливають із кредитного договору. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 24 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 206 371 грн 49 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 95 803 грн 91 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 96 583 грн 86 коп., плата за пропуск платежів у розмірі 13 983 грн 72 коп., яку банк і просив стягнути з відповідачів. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» заборгованості за кредитом у розмірі 95 803 грн 91 коп., та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 02 березня 2009 року по 23 січня 2012 року у розмірі 42 120 грн 27 коп. закрито. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовлено. У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки вказаним судовим рішенням кредитна заборгованість вже була стягнута, то договірні правовідносини між сторонами припинились, а тому є і безпідставним стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Судами встановлено, що 06 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним банком «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КФ 37-06/Н, відповідно до умов якого останньому надано кредит у сумі 170 000 грн для купівлі житлового приміщення з установленням ставки за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 05 грудня 2016 року згідно з графіком, який є невід'ємною частиною кредитного договору. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «ВіЕйБі банк» та ОСОБА_1 06 грудня 2006 року було укладено іпотечний договір б/н, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,78 кв. м, житловою площею 43,0 кв. м. Крім того, 06 грудня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБі банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі банк», та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки б/н, відповідно до умов яких відповідачі взяли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань взяли на себе зобов'язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки, а також інших зобов'язань, що випливають із кредитного договору. Додатком 1 до вказаного кредитного договору позичальнику встановлено графік погашення заборгованості, з якого вбачається, що тіло кредиту повинно погашатися ануїтетними платежами по 1 405 грн щомісяця, а проценти при дотриманні вимог кредитного договору мають зменшуватися у зв'язку із внесенням щомісячних платежів за весь період кредитування, тобто від 2 200 грн 68 коп. до 2 грн 68 коп. Згідно з п. 2.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно до дати, встановленої у графіку, наведеному у додатку 1 до договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менше суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у графіку, та суми нарахованих процентів відповідно до п. 2.4 цього договору. За пунктом 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частину кредитних коштів згідно з умовами п. 2.5.1 цього договору. Не пізніше передбаченого п. 1.3 цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Судами встановлено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2012 року стягнуто солідарно на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» заборгованість за кредитним договором станом на 23 січня 2012 року в розмірі 143 504 грн 44 коп. Згідно з статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 3.3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частину кредитних коштів згідно з умовами п. 2.5.1 цього договору. Не пізніше передбаченого п. 1.3 цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, неправильно застосувавши вищезазначені норми матеріального права, дійшов передчасного висновку, що нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак