Справа № 283/256/16-ц
провадження №2/283/201/2016
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

20 травня 2016 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2016 року ПАТ "КБ Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору №ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року закрите акціонерне товариство "комерційний банк Приватбанк", правонаступником якого є позивач надав громадянину ОСОБА_3 кредит в сумі 39150,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.10.2007 року укладено іпотечний договір з ОСОБА_3 (надалі - третя особа), відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 62,87 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

За умовами вказаного договору сторонами узгоджена вартість предмету іпотеки, яка становить 227250,00 грн. Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року виконує неналежним чином, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року звернено стягнення на даний предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року в сумі 314311 гривень 15 копійок шляхом надання ПАТ КБ "Приват банк" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною, що відповідає сумі заборгованості та виселено ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Враховуючи вказане, просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку в АДРЕСА_1.

Представник позивача Українець М.Ю. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечив щодо заочного розгляду справи

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до суду не з'явились.

Дослідивши письмові матеріали справи при заочному розгляді справи, суд приходить до висновку про наступне:

Встановлено, що 31.10.2007 року між Приватбанком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ZRRWGA00004139 За умовами вказаного договору банк надав позичальнику (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог по справі) кредитні кошти з кінцевим строком повернення до 30.10.2027 року в розмірі 39150,00 доларів США на споживчі потреби.

Також встановлено, що для забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором,31.10.2007 року укладено договір іпотеки з ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області, відповідно до п. 35.3 якого в іпотеку надано житловий будинок, загальною площею62,87 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 39150,00 доларів США.

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконувались, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.01.2011 року звернено стягнення на даний предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № ZRRWGA00004139 від 31.10.2007 року в сумі 314311 гривень 15 копійок шляхом надання ПАТ КБ "Приват банк" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною, що відповідає сумі заборгованості та виселено ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Як визначено ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Позивач у своєму позові не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідач повинен бути виселений з іпотечного житла, оскільки спірний будинок АДРЕСА_1 не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а отримано ОСОБА_3 у спадок. Доказів про наявність у відповідача іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано.

Такий висновок суду відповідає неодноразово висловленій правовій позиції Верховного Суду України, які містяться в постановах від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 10.02.2016 року в справі №6-2830цс15, від 03.02.2016 року в справах №6-1449цс15 та №6-2947цс15.

Керуючись ст. ст. 10, 11,60,88,212-214, 224 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "комерційний банк" Приватбанк" до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення і роз'яснити, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня отримання його копї.

Суддя: