22-ц/775/738/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Пономарьов О.П.
Категорія 27 Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Песоцької Л.І.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

24 лютого 2016 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві позивач вказував, що 06 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №667/ад-09-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 14831,68 дол. США, з розрахунку 9,8 % річних, на строк з 06.09.2007 р. по 05.09.2014 р.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» товариству AT «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, серед яких є кредитний договір з відповідачем. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 667/ад-09-07 від 06.09.2007 року.

ОСОБА_1 умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 09.02.2016 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 693 109,29 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 309 375, 41 грн.; заборгованість по відсоткам -151 891,00 грн.; заборгованість за комісіями - 14 766,58 грн.; пеня - 205 181,10 грн.; сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 8 139,88 грн.; сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 3 755, 32 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась до Апеляційного суду Донецької області представник за довіреністю ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, на неповне з'ясування обставин по справі, а також недостатнє дослідження наданих доказів, просила скасувати рішення від 27 липня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги повністю. В скарзі вказувала на те, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами є хибним, таким, що не відповідає обставинам справи, зокрема, змісту кредитного договору. Вважає, що оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобовязань, і такі зобовязання не виконані, то позивачем строк позовної давності для звернення до суду не пропущений.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи телефонограмами, зареєстрованим в журналі телефонограм апеляційного суду за №№ 1663,1664, та рекомендованою поштою, до суду не явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не направляли. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305, ч.2 ст.197 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 2007 року, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 667/ад-09-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 14 831,68 доларів США, з розрахунку 9,8 % річних, на строк з 06.09.2007 р. по 05.09.2014 р. (а.с. 7-15).

Згідно з умовами кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 176,57 дол. США по 20 (двадцяте) число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця.

У звязку із невиконанням своєчасно зобовязань за кредитом 28 жовтня 2009 року ОСОБА_1 ТОВ «Український промисловий банк» надіслало вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань за кредитним договором № 667/ад-09-07 від 06 вересня 2007 року на підставі п. 6.2 Договору у зв'язку із порушенням позичальником умов договору (а.с.52).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався саме на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 693 109,29 гри, з яких заборгованість тіла кредиту - 309 375, 41 грн.; заборгованість по відсоткам -151 891,00 грн.; заборгованість за комісіями - 14 766,58 грн.; пеня - 205 181,10 грн.; сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 8 139,88 грн.; сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 3 755, 32 грн., яка підтверджена відповідним розрахунком (а.с. 21-23).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що початком перебігу позовної давності для позивача слід вважати момент направлення позичальнику банком-кредитором вимоги від 28.10.2009 року про дострокове повернення повної суми заборгованості, і тому, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності, суд прийшов до висновку, що позовна давність за даним позовом спливла.

З висновком суду про відмову в позові у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності колегія суддів повністю погоджується, враховуючи наступне.

Зі справи вбачається, що 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» товариству AT «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, серед яких є кредитний договір з відповідачем. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 667/ад-09-07 від 06.09.2007 року. (а.с.24-36).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с. 40), згідно з яким з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розрахунком кредитної заборгованості, виконаної за період з 01.07.2010 року по 08.02.2016 року, підтверджується, що позичальник свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів своєчасно не виконував. Як убачається з матеріалів справи, у червні та у липні 2011 року ОСОБА_1 провів останні платежі по кредиту (а.с.21).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору (пп. 2.4 - 2.10) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 20 числа поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач надав суду заяву про застосування судом позовної давності (а.с.49-50, 51).

Тому, враховуючи, що останній платіж по кредиту відповідачем був здійснений в липні 2011 року, а до суду позивач звернувся в лютому 2016 року, то строк давності для звернення до суду з такими позовними вимогами пропущений. Відрахування судом першої інстанції строку позовної давності для відповідача з часу направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту від 28.10.2009 року є правильним, хоча і є помилковим, але, враховуючи вищенаведені обставини, не призвело до неправильного висновку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Судом першої інстанції правильно прийнято до уваги, що звернення банку-позичальника до суду з позовними заявами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 28.03.2012 року, 04.07.2013 року залишилися без розгляду у звязку із неявкою позивача до суду (а.с.53,54), тому у відповідності до положень ч.1 ст.265 ЦК України перебіг позовної давності не був для позивача зупинений.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами строк договору встановлений до 06 вересня 2014 року, і зобовязання відповідачем не виконані, тому висновок суду першої інстанції щодо відмови за пропуском позовної давності є порушенням норм матеріального права, не є слушними. Такі твердження відповідача спростовуються обставинами справи, оскільки пунктом 6.2. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених договором, в тому числі, порушення строків платежів, банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку, а позичальник зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з дня отримання такої вимоги (а у випадку, передбаченому п.4.2.5 не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі, відшкодувати шкоду банку.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2009 року банк направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій вказував, що останній платіж був виконаний в січні 2008 року а тому за визначенням пункту 6.2. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів, тобто з 28 листопада 2009 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 28 листопада 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду з зазначеним позовом лише 24 лютого 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання до 28 листопада 2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5. договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, отже, навіть платежі відповідача, здійснені в червні та липні 2011 року не зупиняють перебігу позовної давності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, положенням ст.ст.10,60,213-214 ЦПК України, ст.ст.256,267 ЦК України, і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5