Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Березнівського районного суду від 29 вересня 2015 року у справі за позовом Дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Березнівського районного суду від 29 вересня 2015 року позов задоволено: визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу, що укладений 29 листопада 2013 року між Дочірнім підприємством Березнівського райагробуду "Будівельник" та ОСОБА_1, посвідчений 29 листопада 2013 року приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1558.

Зобов'язано відповідача, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), передати Дочірньому підприємству "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" (м. Рівне, вулиця Академіка ОСОБА_3, буд. 1 "а", ідентифікаційний код юридичної особи 24175980) (далі ДП "Будівельник") обєкт нерухомого майна: нежитлове приміщення деревообробний цех, що знаходиться в м. Березне Рівненської області по вулиці Будівельників, 68.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 420 гривень судових витрат.

Ухвалою Березнівського районного суду від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягало у неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи; істотному порушенні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що не можуть визнаватися недійсними правочини за правилами ст. 232 ЦК України через зловмисну домовленість, що вчинені представником з перевищенням повноважень, оскільки необхідною ознакою правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною є те, що представник діє в межах наданих йому повноважень. Якщо ж оспорюваний правочин представник вчинив з перевищенням наданих йому довірителем повноважень, то підстави для визнання його недійсним відповідно до ст. 232 ЦК України відсутні (навіть якщо вихід за межі повноважень йому було обумовлено зловмисною домовленістю представника однієї сторони з другою стороною).

На порушення вимог ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215 ЦПК України, постанови Верховного Суду України від 28.05.2009 року у справі №6-6639цс09 та п.п. 17, 22, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" суд на наведені обставини уваги не звернув, не уточнив підстави позову, в звязку з чим у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Не згоден з твердженнями суду про достатність доказів на підтвердження того, що трудовий колектив однієї юридичної особи Березнівського "Райагробуду" має повноваження вирішувати питання щодо майна іншої юридичної особи ДП "Будівельник".

Вважав, що він повністю виконав договірні зобовязання, а тому не вбачається зловмисної домовленості представників сторін. Однак ця обставина одночасно свідчить і про те, що дана справа порушує інтереси податкової служби, оскільки у разі залишення оскаржуваного рішення без змін цей державний орган зобовязаний буде повернути кошти як безпідставно внесені та стягнути із ДП "Будівельник" зазначену суму коштів і штрафні санкції за три роки.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про відмову позивачу у задоволенні вимог.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки між представниками контрагентів оспорюваного договору в момент його укладення існувала зловмисна домовленість, а тому договір купівлі-продажу визнано недійсним.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 29 листопада 2013 року між Дочірнім підприємством Березнівського райагробуду "Будівельник" (після зміни 28 серпня 2014 року найменування ДП "Будівельник") і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність деревообробний цех площею 414, 8 кв.м, що розміщений на земельній ділянці площею 0, 2792 га, в м. Березне Рівненської області по вулиці Будівельників, 68, зобовязавшись сплатити за нього 42 000 гривень. Договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 і зареєстровано в реєстрі за №1558 (а.с. 7-8).

Вважаючи, що договір укладено в результаті зловмисної домовленості представника продавця з ОСОБА_1, а також з перевищенням представником наданих йому повноважень, у травні 2015 року позивач звернувся з позовом про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у звязку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Оскільки обєктивних і переконливих доказів про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу внаслідок зловмисної домовленості між головою ліквідаційної комісії ДП "Будівельник" ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позивач не надав, а судом їх здобуто не було, тому позовні вимоги не є доведеними.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 11 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того. норми ч. 1 ст. 241 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачають створення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків особи, яку представляє представник, у разі вчинення ним правочину з перевищенням повноважень лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Тобто наведені у зазначеній статті правила в будь-якому разі не є підставою для визнання правочину недійсним, а пов'язуються із моментом вчинення (укладення) правочину.

Щодо доводів позивача про перевищення повноважень, що полягало у неврахуванні представником продавця положень п. 7 рішення засідання зборів трудового колективу Березнівського "Райагробуду" від 19 березня 2010 року про продаж приміщення деревообробного цеху за 140-150 тис. гривень з нотаріальним посвідченням правочину про це, то, як пояснив в апеляційному суді представник ДП "Будівельник", зазначена ціна не ґрунтувалася на оцінці майна чи іншому доказі, який обєктивно засвідчував би його вартість. Тобто рішення загальних зборів в цій частині носило суто рекомендаційний характер.

Обставина несплати покупцем 42 000 гривень у рахунок виконання своїх договірних зобов'язань, на яку покликається ДП "Будівельник" як на одну з підстав для задоволення позову, на увагу не заслуговує, оскільки не є мотивом для визнання правочину недійсним, а може бути підставою для його розірвання у порядку, визначеному процесуальним законодавством з урахуванням вимог ст.ст. 651-653 ЦК України.

Таким чином, позов ДП "Будівельник" до задоволення не підлягає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи позивача на необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення, яке не може залишатися чинним.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення про відмову в позові відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На підставі ст. 232, ч. 1 ст. 241 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Березнівського районного суду від 29 вересня 2015 року скасувати.

Дочірньому підприємству "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" відмовити в позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: