Ухвала

іменем україни

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про припинення договору поруки, визнання договору поруки недійсним, стягнення коштів з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 5 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 81 тис. грн зі сплатою 17 % річних з кінцевим строком повернення до 17 липня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 18 липня 2007 року між банком та ним було укладено договір поруки, за умовами якого було накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, він, як поручитель, за нього частково погасив кредит, проте утворилась заборгованість.

Ураховуючи, що ОСОБА_6, його зять, не повернув йому сплачені ним кошти, не виконує кредитний договір, позивач просив визнати поруку припиненою; визнати договір поруки недійсним, оскільки банк ввів його в оману, не вказавши строк дії договору; стягнути солідарно на його користь з відповідачів сплачену ним заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 105 грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 43 430 грн 10 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 14 075 грн 27 коп., пеню у розмірі 82 677 грн 45 коп., моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Енергодарського міського суду запорізької області від 5 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд, правильно застосувавши норми ст. ст. 531, 556 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що позивачем не доведено, що саме ним, як поручителем, повністю виконані зобов'язання за кредитним договором від 18 липня 2007 року, а часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-466цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Також апеляційний суд вірно зазначив, що позивач не довів підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, для визнання договору поруки недійсним, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Інші вимоги позивача є похідними, отже, недоведеними.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Отже, рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 5 червня 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

В.А.Черненко