Справа № 750/5086/16-ц
Провадження № 2/750/1733/16

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2016 року м.Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Кравченко І. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Гриценка В. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними щодо зняття з квартирного обліку та виключення із списків на першочергове отримання жилих приміщень підполковника ОСОБА_3 та зобов`язання скасувати протокол № 9 від 04 квітня 2016 року, в частині зняття з квартирного обліку та виключення із списків на першочергове отримання жилого приміщення, підполковника ОСОБА_3 .. Позовні вимоги мотивував тим, що житлова комісія військової частини НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваного рішення керувалась протиправно нормативно-правовим актом, який посідає сьоме місце в системі України залежно від їх юридичної сили, оскільки право перебувати на квартирному обліку позивач має згідно із ст.. 35 ЖК України, а вказане рішення було прийнято на підставі вимог, зазначених пунктом 1.3 Інструкції, яка визначає виключно порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентарної справи № 18483, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне

ОСОБА_3 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 8/139 від 23.11.2015 року.

Згідно із рапортом ОСОБА_3 , він просив зарахувати його на облік для поліпшення житлових умов та включити в списки на першочергове отримання жилого приміщення як учасника бойових дій (а.с. 9). В цьому рапорті він повідомляв про те, що участі у приватизації він не приймав.

10 травня 2000 року позивачу видано ордер № 129 серії Д на однокімнатну квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 21.03.2003 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради та розпорядженням органу приватизації № 296 від 19.03.03 р, квартира АДРЕСА_2 була приватизована позивачем, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Отже відомості, зазначені ним рапорті про те, що участі у приватизації він не приймав, не відповідають дійсності. Згодом цю квартиру було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2003 року та придбано кв. АДРЕСА_3 , яку згодом було виділено у власність ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна (а.с. 44-45).

Відповідно до протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №29 від 24 листопада 2015 року, позивача було зараховано на квартирний облік з 24.11.2015 року в загальній черзі, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла з 24.11.2015 року зі складом сім`ї 1 особа (а.с. 5).

Протоколом №9 від 04 квітня 2016 року, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 , позивача було знято з квартирного обліку та виключено із списків на першочергове отримання жилих приміщень на підставі пункту 1.3 Змін до «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затверджених наказом Міністра оборони України від 19.06.2014 року №401, згідно якого жилі приміщення для постійного проживання надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби, а також з урахуванням того, що в травні 2000 року військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 вже виділялась постійна квартира за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України.

Позивач вважає, що це рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , є протиправними і такими, що порушує його права, однак суд не погоджується з цією думкою.

Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.

Згідно з статтею 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно із п. 1 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Пунктом 37 Цих правил встановлено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР ( 5464-10 ), цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Згідно із п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудоваиого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п. 1.3 та п. 2.18 пп. 1 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання. І хоча ст.. 35 ЖК України та п . 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 . N 470 передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, тощо, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Дані правові норми повинні застосовуватись з урахуванням особливостей, встановлених п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з урахуванням того, що ця правова норма є спеціальною та прийнятою пізніше, ніж ЖК України.

Отже на підставі вищевикладеного, суд вважає, що єдиною метою постановлення на квартирний облік є забезпечення жилим приміщенням осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а тому твердження представника позивача про те, що знаходитись на квартирному обліку позивач може, хоча при цьому може і не мати права на забезпечення житловою площею є довільним тлумаченням правових норм, суд також враховує, що позивач при постановленні на квартирний облік не повідомив про те, що він використав право на безоплатну приватизацію, вже був забезпечений жилим приміщенням за рахунок фондів Міністерства оборони, а отже його перебування на квартирному обліку повторно, суперечить п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки права на перебування на квартирному обліку та забезпечення жилим приміщенням за рахунок фондів Міністерства оборони позивач не має, отже воно і не може бути порушене відповідачем, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя