Справа № 2034/2-397/11
Провадження № 4-с/635/53/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Іванової Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Покотилівка скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Заявник подав до суду скаргу і просить скасувати повідомлення державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 від 07 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання за виконавчим провадженням № 52574543 з примусового виконання виконавчого листа № 2034/2-3971/11, що виданий 14 квітня 2014 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 471809,44 гривень, також просить зобовязати державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2034/2-3971/11 виданого 14 квітня 2014 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 471809,44 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14 квітня 2014 року Харківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 2034/2-3971/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» заборгованості за кредитним договором у розмірі 471809,44 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року у виконавчому провадженні за вказаним виконавчим листом замінено стягувача ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» на Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ». 28 вересня 2016 року ТОВ «АНСУ» направило на адресу Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2034/2-3971/11 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу. Вказану заяву державний виконавець отримав 05 жовтня 2016 року і 07 жовтня 2016 року виніс повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання оскільки стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску. Вказане повідомлення підлягає скасуванню оскільки заява про відкриття виконавчого провадження була здана до відділення поштового звязку 28 жовтня 2016 року, коли був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який не передбачав сплату авансового внеску при подачі заяви про відкриття виконавчого провадження, а тому вказані заяви про відкриття виконавчого провадження на дату їх подання повністю відповідали вимогам чинного законодавства і державному виконавцю слід було керуватись положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла станом на 04 жовтня 2016 року. За вказаних обставин заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у скарзі, також просив справу розглядати за його відсутності.

Державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд розглянув скаргу за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 471809,44 гривень за кредитним договором № 6172147 від 05 березня 2008 року, про стягнення суми судового збору у розмірі 1700,00 гривень та суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 120,00 гривень.

14 квітня 2014 року Харківським районним судом Харківської області за рішенням суду від 09 жовтня 2012 року видано виконавчий лист № 2034/2-3971/11.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2034/2-3971/11 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_3» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

ТОВ «АНСУ» направив заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2034/2-3971/11, яка надійшла до Харківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області 05 жовтня 2016 року.

До заяви про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2034/2-3971/11 ТОВ «АНСУ» не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Повідомленням від 07 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 повернув без прийняття до виконання поданий Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» виконавчий лист № 2034/2-3971/11, виданий 14 квітня 2014 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» суми боргу у розмірі 471809,44 гривень оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску і не звільнений від сплати такого внеску.

Умови і порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) як завершальної стадії судового провадження врегульовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, статтею першою якого визначено, що виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту другого перехідних положеннях вказаного Закону із набрання ним чинності, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами) втрачає чинність, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом;

Пунктом сьомим перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 2016 року передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною 2 статті 26 Закону передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 2016 року визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до ст. ст. 383, 387 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи; якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні державним виконавцем щодо поданого на виконання виконавчого листа № 2034/2-3971/11, суд, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 2016 року, частина друга статті двадцять шостої якого, передбачає умовою відкриття виконавчого провадження надання стягувачем разом із заявою про примусове виконання рішення також квитанції про сплату авансового внеску.

З дня набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 2016 року, за нормами пункту сьомого його перехідних положень - виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи вищевказані норми закону держаний виконавець на законних підставах повернув ТОВ «АНСУ» виконавчий документ, до якого не додано квитанцію про сплату авансового платежу, оскільки на день отримання державним виконавцем від ТОВ «АНСУ» заяви та виконавчого документу набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 2016 року, норми якого передбачають надання стягувачем разом із заявою про примусове виконання рішення квитанції про сплату авансового внеску.

При вирішенні справи, суд не приймає до уваги доводи заявника, що подана ним заява про відкриття виконавчого провадження відповідає нормам закону, як така що здана до поштового відділення звязку в період дії Закону України "Про виконавче провадження" в редакції 1999 року, який не передбачав сплату авансового внеску.

Такі посилання суд вважає надуманими, при цьому виходить з того, що на день набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 2016 року, виконавчі дії за поданим ТОВ «АНСУ» виконавчим листом № 2034/2-3971/11 не розпочаті, тому відповідно до перехідних положень до вказаної заяви підлягають застосуванню норми чинного Закону, а за нормами Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року тільки завершуються виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 2016 року.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 за її безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 383- 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «АНСУ» в задоволенні скарги на дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Пілюгіна