Єдиний унікальний номер 236/1813/16-ц
Номер провадження 2/236/774/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мірошниченко А.В.
за участю секретаря Безорчук А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог орган опіки та піклування Бердянської міської ради Донецької області про надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазові тимчасові виїзди в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області,
22 липня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу неповнолітній донькі на багаторазові тимчасові виїзди в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області, обґрунтувавши вимоги тим, що з 27.04.2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Київського районного суду Донецької області від 24.05.2006 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним, моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, позивач з донькою були змушені виїхати до м. Бердянськ Запорізької області, де вони взяті на облік, як перемішені особи з тимчасово окупованої території України з 30.10.2014 року. У позивача виникає необхідність періодично навідуватись додому з донькою за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1, для чого необхідна згода обох батьків та їх супровід. Відповідно до діючого законодавства, для в'їзду на тимчасово окуповану територію необхідний дозвіл ОСОБА_3 на в'їзд дитини, але де він перебуває позивачці невідомо, зв'язок з ним вона не підтримує. Просить позовні вимоги задовольнити.
Позивач ОСОБА_1, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.41,48) в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.42).
Відповідач ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи та заперечень проти позову не надходило (а.с.46).
Орган опіки і піклування Бердянської міської ради в Запорізькій області - третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив (а.с.53,54,56).
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями Законому України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII ,з наступними змінами і доповненнями, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Розділом V Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 22 січня 2015 року №27ог, положеннями Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України.
Судом встановлено, що 27.04.2001 року сторни зареєстровали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Донецька від 24.05.2006 року (а.с.13).
Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, де батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1(а.с.9), яка на теперішній час проживає разом з матір'ю.
Відповідач ОСОБА_3 участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним, моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги - що підтверджується заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 01.04.2011, яким з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання їх дитини; постановою державного виконавця ВДВС Київського районного управління юстиції в Донецькій області про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2011 (а.с. 11,15).
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 5.1.1 Розділу V Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 22 січня 2015 року №27ог, «в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57».
Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.
ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).
Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.
Згідно ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Суд вважає, що позбавлення можливості неповнолітній дитині в'їхати разом з матір'ю в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.
Враховуючи викладене суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.
Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст. 33 Конституції України; 313 ЦК України; ч.7 ст. 7, ст. 141, ч.2 ст. 150, ст. 152, ст. 155 СК України; статтями 1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити повністю.
Надати неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення повноліття дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований по АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер картки фізичної особи - платника податків не відомий на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 понесені нею судові витрати по спаті судового збору в сумі 551 грн 20 коп (п'ятьсот п'ятьдесят одна гривня двадцять копійок).
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 вересня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 07 вересня 2016 року.

Суддя -