Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/499/13-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія 34 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Зарицької Г.В.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Житомирської місцевої прокуратури, Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Прокуратури Житомирської області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із даним позовом, вимоги якого неодноразово уточнювали. В обгрунтування вимог зазначили, що 24 грудня 2009 року близько 17 години працівники СБНОН Богунського РВ УМВС України та оперуповноважені ВБНОН УМВС України в Житомирській області незаконно проникли до квартири АДРЕСА_1, провели обшук та заволоділи майном на суму 8314,17 грн. Під час проведення зазначених дій завдали ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Після чого із застосуванням насильства ті ж працівники увірвалися в квартиру №2 того ж будинку, без дозволу провели обшук, підкинули наркотичні засоби та заволоділи майном на загальну суму 36213,93 грн. Після цього ОСОБА_2 викликав міліцію і повідомив про злочин. За даним фактом прокуратура м.Житомира неодноразово відмовляла у відкритті кримінального провадження, і хоча відповідні постанови багаторазово скасовувались судами, органи прокуратури протягом шести років не виконують своїх обовязків щодо належного розслідування кримінальної справи. Внаслідок бездіяльності прокуратури вони позбавлені можливості захистити свої права. Виходячи із наведеного, просили стягнути на користь ОСОБА_2 з Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області матеріальну шкоду в розмірі 8314,17 грн., фізичну шкоду 8400 грн., моральну шкоду 200000 грн. по 100000 грн. з кожної юридичної особи; з Житомирської місцевої прокуратури 100000 грн. моральної шкоди, а всього в розмірі 216714,17 грн. Стягнути на користь ОСОБА_3 з Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області матеріальну шкоду в розмірі 36213,93 грн., моральну шкоду 200000 грн. по 100000 грн. з кожної юридичної особи; з Житомирської місцевої прокуратури 100000 грн. моральної шкоди, а всього в розмірі 336213,93 грн., а також стягнути з Прокуратури Житомирської області шкоду заподіяну Житомирською місцевою прокуратурою відповідно до заяви про збільшення позовних вимог (а.с.216-220, 247 т.2).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати в повному обсязі та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно з ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, відповідальність органів прокуратури, з урахуванням суті позовних вимог регулюється ч.6 ст.1176 ЦК України, а, враховуючи, що вказана норма права відсилає до загальних підстав відповідальності, то слід застосовувати ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, які регулюють загальні підстави відшкодування шкоди в деліктних правовідносинах, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: 1) шкоду, 2) протиправне діяння /бездіяльність/ особи, котра її завдала, 3) причинний звязок між ними, 4) вину заподіювача шкоди.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Судом встановлено, що 11 січня 2000 року ОСОБА_2 звернувся до помічника прокурора Богунського району м. Житомира із усною заявою, зафіксованою у протоколі про злочин, та просив порушити кримінальну справу, в якій вказав, що 27 грудня 2009 року близько 17 год. 00хв. до його помешкання по вул.Сосновій, 86 в м. Житомирі увірвалася група працівників міліції, нанесли йому тілесні ушкодження та заволоділи майном. Крім того, вони нанесли тілесні ушкодження його брату ОСОБА_3, вимагали гроші, підкинули йому целофановий пакет білого кольору (а.с.1-7 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Таку ж заяву про злочин 13 січня 2010 року подав і сам ОСОБА_3 (а.с.14 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10).

Проте, 21 січня 2010 року постановою помічника прокурора Богунського району м.Житомира в порушенні кримінальної справи стосовно працівників міліції відмовлено. Дана постанова 30 листопада 2010 року Богунським районним судом м.Житомира була скасована, а матеріали повернуті для проведення додаткової перевірки.

27 квітня 2011 року помічник прокурора Борова І.В. розглянула скасовану Богунським районним судом постанову про відмову у порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_2 та на підставі ст.ст.6 п.2, 97, 99 КПК України також відмовила у порушенні кримінальної справи стосовно працівників Богунського РВ УМВС.

24 червня 2011 року ця постанова Богунським районним судом м.Житомира скасована, оскільки вимоги, викладені у постанові суду не виконані в повному обсязі.

08 липня 2011 року постановою прокурора м.Житомира знову відмовлено у порушенні кримінальної справи проти працівників міліції, а 16 березня 2012 року Богунським районним судом м.Житомира зазначена постанова в черговий раз була скасована. Матеріали перевірки повернуто прокурору м.Житомира для організації проведення додаткової перевірки.

16 листопада 2012 року старший слідчий прокуратури м.Житомира здійснивши перевірку скарги ОСОБА_2.М., знову відмовив у порушенні кримінальної справи проти працівників міліції.

31 липня 2012 року Богунський районний суд м.Житомира постанову, винесену старшим слідчим прокуратури скасував, а матеріали направив прокурору м.Житомира для організації проведення додаткової перевірки.

19 серпня 2014 року, залишаючи без змін постанову районного суду колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області у своїй постанові зазначила, що органом, який проводив перевірку, жодних дій, спрямованих на виконання вказівок суду, викладених у постанові суду від 30.11.2010 року не вчинено, вказівки суду не виконані.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.10.2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову старшого слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 31.08.2015 року про закриття кримінального провадження №0000139.

Ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2016 року та 09.06.2016 року скасовано постанови старшого слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 20.04.2016 року та 26.05.2016 року про відмову у задоволенні клопотань про визнання потерпілими та зобовязано слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження №0000139 від 02.09.2014 року визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

У справі «Серіков проти України» (заява № 42164/09) Європейський суд з прав людини зазначає, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею з боку працівників міліції або інших представників держави, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції, це положення, взяте у поєднанні із загальним обовязком держави за статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені в ... Конвенції», за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Як і у випадку з розслідуванням за статтею 2 Конвенції, таке розслідування має бути здатним призвести до встановлення та покарання винних осіб (див. рішення у справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 131, ECHR 2000-IV).

Будь-яке розслідування серйозних тверджень про жорстоке поводження має бути швидким і ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися зясувати, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки для обґрунтування своїх рішень. Вони повинні вживати усіх доступних їм розумних заходів для забезпечення зберігання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, покази очевидців та висновки судових експертиз. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин тілесних ушкоджень та винних осіб, є загрозою недотримання цього стандарту (див., наприклад, згадане рішення у справі «Ель-Масрі проти Колишньої Югославської Республіки Македонія» (El-Masri v. the formerYugoslavRepublic of Macedonia), п. 183).

Враховуючи обставини даної справи, колегія суддів вважає доведеним, що розслідування за скаргами позивачів триває близько шести років. Неналежна якість цього розслідування неодноразово встановлювалась вищезгаданими судовими рішеннями, наслідком чого було скасування постанов органів прокуратури про відмову у порушенні кримінальної справи проти працівників міліції, про закриття кримінального провадження, про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні тощо. З останнього відомого рішення (ухвала від 19 червня 2016 року, якою скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Житомирської області) випливає, що всебічного і остаточного розслідування заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3 не здійснено і на даний час.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява не містить посилання позивачів на те, що внаслідок тривалого невирішення прокуратурою їх заяв їм спричинена моральна шкода, є помилковим, оскільки зміст позовної заяви, враховуючи подані уточнення, свідчить про протилежне.

З огляду на наведене та загальну тривалість розслідування, колегія суддів приходить до висновку, що органи прокуратури не виконали свій обовязок щодо ефективного розслідування заяв позивачів щодо їх побиття працівниками міліції, заволодіння особистим майном і таке інше, що беззаперечно доводить факт заподіяння позивачам моральної шкоди, а тому рішення суду в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі по 25000 грн. кожному із позивачів, колегія суддів виходить із тривалості порушень прав позивачів, які протягом шести років не можуть отримати остаточне рішення органів прокуратури щодо розслідування фактів, викладених у їх заявах, а відтак змушені протягом всього часу оскаржувати відповідні рішення прокуратури, що перешкоджають належному розслідуванню, щоб спонукати слідчих прокуратури до належного і ефективного виконання своїх обовязків. Такі дії та бездіяльність слідчих прокуратури спричиняють позивачам моральні страждання, оскільки останні роками не можуть у законний спосіб отримати результат за їх заявами до правоохоронних органів, а відтак і захистити свої права, змушені постійно згадувати і переживати ті події, що є очевидним і неспростованим.

Відповідно до положень Закону України „Про прокуратуру систему органів прокуратури України складають Генеральна прокуратура та підпорядковані їй прокуратури, які є юридичними особами. Контроль за місцевими прокуратурами покладений на обласну прокуратуру. Отже, відшкодування моральної шкоди покладається на прокуратуру Житомирської області, яка до того ж є розпорядником коштів.

Що стосується інших позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та шкоди, заподіяної здоровю /фізичної, як вказує позивач/, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даних вимог.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 останні просять відшкодувати шкоду внаслідок викрадення речей і спричинення шкоди здоровю, що доводиться у кримінальному провадженні, остаточне рішення по якому на даний час не прийнято.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2016 року скасувати в частині відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове рішення про часткове задоволення даних вимог.

Стягнути з прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 25000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :