Справа № 569/1088/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю:

позивача-відповідача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2

відповідача-позивача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

представника третьої особи - Міщені А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про відібрання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненського міського суду, згідно якого просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Чернівці, на його користь аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно по 1/4 частці від його доходу до повноліття дитини, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що їх донька ОСОБА_8 перебувала у шлюбі з 29.08.2004 року із ОСОБА_3. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У вересні 2008 року рішенням Чернівецького міського суду шлюб розірвано, дитину залишено проживати з матір"ю. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його донька ОСОБА_8. Після її смерті з ним та його дружиною ОСОБА_5 Арсентієвною проживає її син та їх онук ОСОБА_7.

Протягом тривалого часу після розлучення і по даний час, відповідач ухиляється віл своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини. Він не надає матеріальну допомогу на сина, а всі витрати пов"язані з його вихованням та фізично-соціальним розвитком, до смерті їх дочки несла мама хлопчика, а з травня 2015 року несе він та його дружина. Крім того відповідач ухиляється брати участь у вихованні та утриманні сина. Дитина не знає батька, а батько не знає сина. Так під час похорону ОСОБА_8, батько не впізнав сина, запитував всіх присутніх дітей, хто з них ОСОБА_7. В грудні 2015 року відповідач був присутнім у м.Рівне на засіданні опікунської ради з приводу вирішення питання щодо позбавлення відносно нього батьківських прав, проте і той день не підійшов поспілкуватися з хлопчиком.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, згідно якого просив негайно відібрати його малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у осіб, які її незаконно утримують - відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які проживають в АДРЕСА_1, та передати йому. Стягнути з відповідачів на його користь всі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 29 серпня 2004 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбу у них народився син ОСОБА_7. У вересні 2008 року, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці їх шлюб було розірвано, дитину залишено на проживання з матір"ю та стягнуто кошти на утримання дитини - сина ОСОБА_9. На протязі всього часу після розлучення, у нього був обов"язок по утриманню дитини, який він виконував і виконує по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті син ОСОБА_9 залишився тимчасово проживати з батьками бувшої дружини - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 На неодноразові прохання повернути дитину йому, законному батькові, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлялись це зробити, на телефонні дзвінки не відповідали та уникають зустрічі з ним. Коли він був присутній на похороні бувшої дружини, взагалі огородили дитину від нього і не дозволили зустрітись з сином. Відповідачі у спілкуванні з сином категорично відмовляють. Вважає, що відповідачі утримують його сина ОСОБА_7 у себе незаконно. Бажає, щоб його син проживав разом з ним, оскільки створені всі умови для проживання сина в м.Чернівці.

В судовому засіданні позивач-відповідач, представник позивача-відповідача позовні вимоги та їх обґрунтування підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити повністю.

Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Підтримали зустрічний позов з підстав викладених в позовній заяві, просили його задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування підтримав висновок наданий суду, згідно якого вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та за недоцільне відібрання ОСОБА_7 від баби - ОСОБА_5 та діда - ОСОБА_1, та повернення його батькові ОСОБА_3.

Допита в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_3 самоусунувся від виховання ОСОБА_7, коли останньому було 11 місяців. Проживали вони на квартирі в м.Чернівцях, а потім переїхали на проживання до батьків ОСОБА_3 Між ними виникли непорозуміння. Дочка не мала змоги більше проживати м.Чернівцях, і вони змушені були забрати її із ОСОБА_7 до себе в м.Рівне, в той період коли ОСОБА_7 був один рік. Згодом він подав позов до суду про розірвання шлюбу. Вони були розлучені, дочка почала вирішувати питання по визначенню місця проживання дитини і вони знову поїхали проживати в м.Чернівці. ОСОБА_3 почав зловживати спиртним. За час їх проживання у м. Чернівці він жодного разу не був у дитячому садочку. Згодом дитина пішла в школу в м.Чернівцях. Зі слів ОСОБА_8, він за два роки жодного разу не був у школі. Ми із своєї сторони давали дитині все що могли, постійно приїздили до них, брали активну участь у вихованні онука. В 2011-2013 роках ОСОБА_8 неодноразово просила дозвіл у ОСОБА_3 на виїзд із дитиною на відпочинок за кордон, проте він не надав. Згодом, ОСОБА_8 переїхала в м.Київ, а ОСОБА_7 проживав у них в м. Рівне і навчався у школі в м. Рівне. Жодного разу ОСОБА_3 протягом 4 років не поцікавився і не запитав про дитину, про його розвиток. Він останній раз бачив сина, коли приїхав на похорони ОСОБА_8, проте ОСОБА_7 його не впізнав, адже дитина не бачила батька понад 6 років. З травня 2015 року, ОСОБА_3 жодного разу не зателефонував і не поцікавився життям ОСОБА_7. Йому ніхто не чинив перешкод, навпаки просили приймати участь у вихованні ОСОБА_7. Тобто, на сьогодні батько і дитина це чужі люди, які не знають один одного.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він товаришує із ОСОБА_3 з 2006 року. Чув про їхні сімейні проблеми та неможливість ОСОБА_11 бачитися із сином. Особисто його дружину він не знав, тільки один раз бачив в м.Чернівцях. Йому також відомо, що вони однією сім"єю не проживали, оскільки дружина ОСОБА_3 проживала періодично в м.Києві та м.Рівне. Зі сторони ОСОБА_11 були неодноразові спроби побачитися із сином, проте його ніхто не допускав. Він особисто із ним їздив до житлового будинку в м.Рівне в районі автовокзалу, де проживає його син на побачення. Однак, вони просиділи в автомобілі біля під"їзду і зі слів ОСОБА_11 йому відомо, що двері до квартири ніхто не відкрив. Також зі слів ОСОБА_11 йому відомо що він мав при собі для сина подарунки, проте чому їх не залишив у сусідів, не запитував.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що вона вчитель початкових класів. Зі слів ОСОБА_7 відомо, що він не бачив свого батька, а доглядають його бабуся та дідусь, з якими хоче проживати. Дитина в школі навчається на відмінно. Його мама постійно приходила та цікавилася навчанням хлопчика. Вказала, що вона не пам"ятає і не знає ОСОБА_3 Ствердила, що у нього навіть не було намагань зустрітися із хлопчиком в школі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що товаришує із сім"єю ОСОБА_1, у яких є всі умови для проживання ОСОБА_7 Вона ніколи не бачила, щоб ОСОБА_3 цікавився хлопчиком чи спілкувався з ним. Крім того, сам ОСОБА_7 його не знає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_14 проживає з дідусем та бабусею. Пройшов рік після похорон ОСОБА_8, а ОСОБА_3 не з"явився та не поцікавився, що з дитиною. Хлопчик сам говорив, що навіщо він татові.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що із сім"єю ОСОБА_16 знайома понад 9 років. Особисто вона допомагала в якості вихователя, працювала із ОСОБА_14, коли тому було 3,5 роки. Дитина розумна, рано почав розмовляти. ОСОБА_8 приїздила до дитини часто, коли проживала в м. Чернівцях, а ОСОБА_3 вона побачила вперше на похоронах ОСОБА_8. Коли вона з Тарасиком поверталися додому, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_14 із запитанням чи той його впізнає. ОСОБА_9 відповів, що не знає його, тоді він пояснив, що він його тато, після чого навіть не обійняв дитину. Вважає, що опікунами ОСОБА_9 можуть бути дідусь та бабуся, вони створюють всі належні умови для нього. Свої обов"язки батька, ОСОБА_3 не виконує та і не було випадків, щоб він намагався спілкуватися з ОСОБА_14.

Будучи допитаним у судовому засіданні 06 травня 2016 року, на виконання вимог ст.171 СК України, неповнолітнього ОСОБА_7, суду пояснив, що і до, і після смерті мами тато його не відвідував, що він зовсім його не пам"ятає, а тому хоче жити з дідусем та бабусею.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_7 є - ОСОБА_8 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень 10.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис №40.

Згідно свідоцтва про одруження від 29 серпня 2004 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 одружилися 29 серпня 2004 року, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №1195, прізвища після одруження "ОСОБА_8".

З оглянутого свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_8, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що зроблено відповідний актовий запис №879.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого відділом РАЦС м.Рівне 28 грудня 1981 року підтверджується, що батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

На підставі наказу № 130-осн від 15 жовтня 2015 року про тимчасове влаштування ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сім"ю ОСОБА_1, малолітній ОСОБА_7 тимчасово влаштований в сім"ю ОСОБА_1.

Згідно довідки-характеристики №56 від 22.12.2015 року, виданої завідувачем ДПЗ №43 м.Чернівці вбачається, що ОСОБА_7 відвідував ДНЗ №43 м.Чернівці з квітня 2009 року по червень 2011 року. За час перебування у дитячому садочку ні вихователі ні няні жодного разу не бачили у дитячому садку батька дитини, ОСОБА_3, який ніколи не цікавився життям та досягненнями сина, не брав будь-якої участі у його вихованні, ніколи не переймався життям хлопчика.

Аналогіне підтверджується також оглянутими судом довідкою-характеристикою Чернівецької спеціалізованої школи І ступеня №15 від 24.12.2015 року, довідкою-характеристикою Чернівецької міської громадської організації "Спортивний клуб "Тай-Сен" від 21.12.2015 року, довідкою-характеристикою Рівненського клубу традиційного карате до фудокан від 21.12.2015 року, довідкою-характеристикою зразкової студії спортивного танцю "Why not" від 20.12.2015 року, довідкою-поданням Рівненської класичної гімназії "Престиж" №6 від 12.01.2016 року.

Крім того, з дослідженої психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, учня 5-Б класу Рівненській гуманітарній гімназії підтверджується, що ОСОБА_7 навчається в Рівненській гуманітарній гімназії з 01.09.2015 року. На даний час ОСОБА_7 10 років. За час навчання в гімназії батько не цікавився його життям. Дитиною опікуються дідусь та бабуся, завжди цікавляться успіхами та емоційним станом хлопчика. Усе матеріально-побутове забезпечення здійснюють також дідусь та бабуся.

З долучених ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви, довідок про доходи №126, 126/2, 126/3, 126/4, 126/5, 126/6 від 18.02.2016 року виданих вищим навчальним закладом України "Буковинський державний медичний університет" вбачається, що ОСОБА_3 працює в медичному університеті і в період з квітня 2009 року по січень 2016 року з його заробітньої плати відраховувалися аліменти. Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, аліменти були стягнуті з відповідача-позивача на користь ОСОБА_8 на утримання сина. Враховуючи, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року то і з цього часу припинився обов"язок ОСОБА_3 по сплаті аліментів і він мав звернутися до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження, а не приховувати дану інформацію і здійснювати сплату аліментів померлій особі. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач-відповідач не міг мати можливість розпоряджатися даними коштами в інтересах дитини, так як рахунок в банку, куди здійснювалися перекази коштів по аліментах був відкритий на ОСОБА_8, а не на ОСОБА_1

Доказів того, що ОСОБА_3 надавав кошти безпосередньо ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 на утрмання сина матеріали справи не містять і такі докази відповідачем-позивачем не надано.

Показання свідка ОСОБА_10 суд оцінює критично, як неналежні докази, оскільки ці показання не містять фактичних даних на підтвердження обставин, якими відповідач-позивач обґрунтовував свої позовні вимоги і заперечення проти первинного позову, а саме - що відібрання його неповнолітньої дитини від дідуся та бабусі відповідає інтересам ОСОБА_7, а він, у свою чергу, піклуватиметься про сина, виховуватиме його та створить йому усі належні умови для навчання, виховання, фізичного і духовного розвитку.

Натомість, судом встановлено, що це не відповідає інтересам неповнолітнього ОСОБА_7, оскільки тата він не пам"ятає, про що ним було зазначено безпосередньо в судовому засіданні, весь період свого життя ним займалися мама, дідусь та бабуся.

Відповідно до ч.3 ст.163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 12 квітня 2016 року № 08-800, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради та враховуючи думку дитини, вважають за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоцільне відібрання ОСОБА_7 від баби, ОСОБА_5, та діда, ОСОБА_1, та повернення його батькові, ОСОБА_3. Суд, вважає даний висновок обгрунтованим, повним та таким, що прийнятий в інтересах дитини, а тому суд враховує даний висновок під час вирішення спору.

Крім того, вирішуючи вказані позовні вимоги суд враховує думку неповнолітнього ОСОБА_7, який у судовому засіданні виразив бажання проживати разом з дідусем та бабусею, які протягом усього періоду його життя дбають про нього.

Довідки характеристики на самого відповідача ОСОБА_3 суд не враховує, так як дані документи жодним чином не підтверджують відношення батька до сина і належне ним виконання батьківських обов"язків.

Суд також враховує, пояснення самого ОСОБА_3, який у судовому засіданні не наполягав на своїх позовних вимогах, і давав суду розуміти, що дитині краще проживати разом з дідусем та бабусею, проте просив не забороняти йому у побаченні та спілкуванні з сином. Відповідних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з сином він не пред"являв. До відповідних органів, з приводу надання йому можливості спілкуватися із сином та барати участь у його вихованні, не звертався. Крім того, ОСОБА_3 не довів перед судом тих обставин, що йому чинилися чи чиняться перешкоди у вихованні сина.

Щодо наданих пояснень та заперечень про зняття із реєстрації ОСОБА_8 із сином, то суд їх визнає неналежними доказами та такими, що не підлягають оцінці.

Обгрунтування вимог щодо відібрання сина в частині того, що син незаконно утримується відповідачами, спростовуються дослідженим в судовому засіданні наказом № 130-осн від 15 жовтня 2015 року про тимчасове влаштування ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сім"ю ОСОБА_1. Згідно якого малолітній ОСОБА_7 тимчасово влаштований в сім"ю ОСОБА_1, тобто він утримується відповідачами на підставі закону.

Крім того, за рішенням суду було визначено місце проживання дитини після розірвання шлюбу із матір"ю, що підтверджується поясненнями сторін. Інших рішень судом не приймалося. Враховуючи, що ОСОБА_7 з мамою проживав і зареєстрований з 03 червня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 і після її смерті там і проживає, таким чином його місце проживання не змінювалося, тому до даних правовідносин вимоги ст. 161 СК України не може бути застосовано судом.

Враховуючи те, що бабуся та дідусь самочинно, за відсутності будь-яких пропозицій чи заперечень з боку батька не змінювали місце проживання ОСОБА_7 та наявності законної підстави на його проживання з ними, а тому вимоги ОСОБА_3 щодо негайного відібрання дитини та передачі йому є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Як встановлено в судовому засіданні з показів свідків та досліджених доказів, ОСОБА_7 батька не знає, а батько не виконує належним чином своїх батьківських обо"язків по вихованню сина, хоча відсутні будь-які перешкоди у цьому, тому суд прийшов до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відмову у задоволенні зустрічного позову про відібрання дитини.

Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина.

За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги ст. 182-183 СК України, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають до задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ( доходів ) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.01.2016 року до його повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід державного бюджету 551 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 травня 2016 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська