Справа № 161/8517/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/1595/16 Категорія: 43 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1993 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2015 року шлюб розірвано (а.с. 23). За час спільного проживання, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А., ОСОБА_2 придбала на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5). Право власності на вказане майно зареєстроване у встановленому законом порядку, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). З копії будинкової книги встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано, в тому числі місце проживання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач та відповідач зареєстровані в квартирі одночасно 25.02.2004 року(а.с. 8-12).

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 22 КпШС України чинного на момент придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що на час розірвання шлюбу подружжя разом не проживало, відповідач змінив місце проживання, більш ніж півтора року за даною адресою не проживає, участі в утриманні майна не приймає, комунальні послуги не оплачує, у зв'язку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які фактично особі не надаються, чим порушуються право власності та інтереси позивача, А тому, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зобов'язати відділ ведення Реєстру територіальної громади Луцької міської ради зняти відповідча з реєстрації в квартирі, покликаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що квартира, придбана за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач ОСОБА_3 є співвласником квартири, а тому на нього не поширюється норма ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, та відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Доводи апеляційної скарги про порушення конституційних прав ОСОБА_2 щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном, що належить їй на праві приватної власності не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 321, 369 ЦК України).

Покликання в апеляційній скарзі на те, що квартира була придбана за кошти, які позивачу подарували її батьки колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 стверджуючи, що квартира є її приватною власністю, не надала жодного належного доказу, що вкладені у придбання квартири кошти були одержані нею в дар від батьків.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду позивачем апеляційному суду не надано.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2-ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді