У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 05 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого їй було надано кредит у розмірі 35 700 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,20 % річних з кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2013 року. Крім того між банком та відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої сторони домовилися, що для ідентифікації кредитного договору можуть застосовуватися як номер договору - 0, так і реєстраційний номер - 2. АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому-передачі документації ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги за вказаним кредитним договором позивачу ПАТ «Дельта банк».

На порушення умов кредитного договору від 05 жовтня 2006 року № 0 відповідач ОСОБА_6 не виконала належним чином зобов'язання за договором і станом на 27 серпня 2014 року її заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» становить 32 480,89 швейцарських франків, що за курсу Національного банку України (далі - НБУ) становить 492 480 грн 10 коп., з яких 23 372,62756 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 354 379 грн 15 коп. - сума заборгованості за кредитом, 9 108,27756 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 138 100 грн 95 коп. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на свою користь заборгованість у сумі 32 480,89 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 492 480 грн 10 коп.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» 11 440 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 173 454 грн 98 коп., заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2006 року № 0.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 492 480 грн 10 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 05 жовтня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 35 700 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,20 % річних з кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2013 року, відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 04 лютого 2009 року № 2, укладеної між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6, сторони домовилися, що для ідентифікації кредитного договору можуть застосовуватися як номер договору - 0, так і реєстраційний номер 2.

Згідно із п. 2.1 додаткової угоди позичальник з дати підписання цієї угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 440 швейцарських франків. День сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору.

Відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та акта прийому-передачі документації ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги ПАТ «Дельта банк», у тому числі за кредитним договором від 05 жовтня 2006 року № 2.

На порушення умов кредитного договору від 05 жовтня 2006 року № 0 відповідач ОСОБА_6 не виконала належним чином зобов'язання за договором і станом на 27 серпня 2014 року її заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» становить 32 480,89 швейцарських франків, що за курсу Національного банку України (далі - НБУ) становить 492 480 грн 10 коп., з яких 23 372,62756 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 354 379 грн 15 коп. - сума заборгованості за кредитом, 9 108,27756 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 138 100 грн 95 коп. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом.

З цим позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Тячівського районного суду Закарпатської області 03 вересня 2014 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 наполягав на застосування спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, встановивши, що з цим позовом ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 03 вересня 2014 року, виходив з того, що позовні вимоги банку до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явленні з пропуском трирічного строку щодо частини чергових ануїтетних платежів у сумі 21 040,89 швейцарських франків, яка мала бути сплачена у строк до 25 серпня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно із додатковою угодою строк дії кредитного договору встановлено сторонами до 04 жовтня 2015 року, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом 03 вересня 2014 року з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, тому вважав, що звернення до суду мало місце ще до закінчення дії договору і тому позовна давність позивачем не пропущена.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612, ч. ч. 1,2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

У справі, сторонами визначено сплату кредиту щомісячними ануїтетними платежами в день сплати анїтетного платежу - 25 число кожного місяця у розмірі 440 швейцарських франків, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 04 жовтня 2013 року (п. 1.2.2 кредитного договору, п. 2.1 додаткової угоди).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 25 числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з 25 серпня 2011 року для частини чергових ануїтетних платежів у сумі 21 040,89 швейцарських франків, яка мала бути сплачена у строк до 25 серпня 2011 року та про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів до вказаної дати, є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова