Справа № 202/5295/16-ц
Провадження №2/0202/2589/2016
УХВАЛА

30 серпня 2016 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєда Г.В., ознайомившись із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Виходячи з положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наданого позивачем позову вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" було укладено договір поруки. В одному позові обєднані вимоги юридичної особи до іншої юридичної особи, які виникли з кредитного договору і які підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства та вимоги юридичної особи до фізичної особи ОСОБА_1, що виникли з кредитного договору, які можуть бути самостійним та окремим предметом вимог.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" у відкритті провадження за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг".

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 є: Донецька область, м. Маріуполь, бул. КомсомольськийАДРЕСА_1.

Таким чином, позовна заява в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська не підсудна і підлягає поверненню позивачу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 11, п. 4 ч. 3 ст. 121, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" у відкритті провадження за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" про стягнення заборгованості, розяснивши, що для вирішення цього спору потрібно звернутися до господарського суду.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернути позивачу, розяснивши, що для вирішення цього спору потрібно звернутися до суду за місцем реєстрації відповідача.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Г.В. Бєсєда