Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

секретаря Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначало, що 03 листопада 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 20 086 грн. 43 коп. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23.05.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто 10 474 грн. 62 коп. заборгованості. Різниця становить 9611 грн. 81 коп., а також: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 480 грн. 59 коп. штраф (процентна складова). Всього заборгованість становить 10 592 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 592 грн. 40 коп. за кредитним договором від 03.11.2008 року.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з позовом у вересні 2015 року, а строк дії картки закінчився у листопаді 2010 року. Доказів про отримання ОСОБА_1 кредитної картки з іншим строком дії картки позивачем суду надано не було.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03 листопада 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1, укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також у вказаній Заяві зазначено, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 договір банківських послуг.

Взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконувала, у зв'язку з чим заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2012 року з неї на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 474 грн. 62 коп.

Зі змісту судового рішення вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 10 474 грн. 62 коп. утворився станом на 28 лютого 2011 року та складався із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 985 грн. 52 коп., заборгованості з відсотків в розмірі 3 514 грн. 12 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1 000 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 474 грн. 98 коп. штраф (процентна складова).

Тобто, вказаним рішенням суду була стягнута заборгованість за кредитним договором, що виникла за період до 28 лютого 2011 року.

Як стверджується позивачем, дане судове рішення від 23 травня 2012 року не виконано. Вказані доводи позивача фактично не заперечуються відповідачкою.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Так, судове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто кредитну заборгованість, набрало законної сили 04 червня 2012 року. Банк звернувся до суду з даним позовом 25 вересня 2015 року та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 30 червня 2015 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності.

Згідно з розрахунком банку заборгованість відповідача за вищевказаним договором за період з 25.09.2012 року по 30.06.2015 року становить 6 634 грн. 10 коп., що складається: із заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість в розмірі 4 192 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1650 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн., штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 292 грн. 10 коп.

Оскільки борг не повернутий, судове рішення від 23.05.2012 року не виконане, то з врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею та комісією, штраф ( відсоток від суми заборгованості) за період з 25.09.2012 року по 30.06.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина), оскільки цей штраф вже був стягнутий судовим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 23.05.2012 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс судові витрати на сплату судового збору за подання позову до суду в сумі 1218 грн. та апеляційної скарги в сумі 1339 грн. 80 коп., а всього 2 557 грн. 80 коп.

Тому з відповідача на користь позивача, колегія суддів стягує судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1 483 грн. 10 коп. ( 6 134 грн. 10 коп. х 100 : 10 592 грн. 40 коп. = 58 %; 2 557 грн. х 58 % = 1 483 грн. 52 коп.)

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4192 грн. заборгованості за відсотками, 1650 грн. заборгованості за пенею та комісією, 299 грн. 10 коп. штрафу, а в всього 6134 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк 1 483 грн. 52 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді