УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майном спільного сумісного власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки та встановлення порядку користування житловим будинком, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який в процесі розгляду уточнив та просив виділити йому в натурі 1/2 частку будинку та споруд що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, а саме приміщення першого поверху згідно висновку судової будівельної-технічної експертизи, визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1, враховуючи, що поділ в натурі зазначеної квартири з влаштуванням окремого санвузла, кухні та ванної кімнати з дотриманням нормативних площ та з окремим входом є неможливий та визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, припинивши право спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 1989 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано 27 серпня 2013 року за рішенням суду, за час спільного проживання ними було придбано спірне майно. За період перебування у шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи на квартиру були оформлено на ім'я відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців визнано спільною іншу нерухомість, а саме: житловий будинок у м. Чернівцях по АДРЕСА_2 та визнано право власності за ним та відповідачем у розмірі по 1/2 частки житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за кожним.

На неодноразові пропозиції по розподілу спільного майна, ОСОБА_2 відмовляється добровільно поділити спільне майно, в тому числі відмовляється переоформити частину квартири на позивача.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та встановити порядок користування житловим будинком, визначивши їй у користування приміщення першого поверху, зокрема: приміщення коридору № 1-1, площею, 18,50 кв. м, приміщення кімнати № 1-2, площею 8,20 кв. м, приміщення кімнати № 1-3, площею 25,50 кв. м, приміщення кухні № 1-4, площею 14,40 кв. м, приміщення вбиральні № 1-5, площею 1,10 кв. м, приміщення кімнати №1-6, площею 9,50 кв. м та тамбуру № 1-7, площею 4,00 кв. м.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 лютого 2015 року встановлено, що під час шлюбу ними спільно був побудований житловий будинок по АДРЕСА_2 з належними до нього надвірними спорудами, який було зареєстровано на ОСОБА_3 Земельна ділянка для будівництва житлового будинку площею 0,06 га була надана ОСОБА_3 під індивідуальне будівництво, відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 19 червня 1990 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 лютого 2015 року житловий будинок по АДРЕСА_2 був визнаний спільним майном подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами.

ОСОБА_3 приховав той факт, що земельна ділянка, яка була надана для будівництва індивідуального житлового будинку є приватизованою, і він 27 березня 2014 року отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,067 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та в добровільному порядку він не переоформив на ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Враховуючи, що спірний житловий будинок знаходиться на зазначеній земельній ділянці, а вона є власником 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_2, до неї перейшло право власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку спірної квартири; припинено право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. У решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,067га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки.

Встановлено порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_2, м. Чернівців, визначивши: ОСОБА_2 у користування приміщення цокольного та першого поверхів, а саме: гараж ІІІ площею 40,30 кв. м, коридор 1-1 площею 18,50 кв. м, кімната 1-2 площею 8,20 кв. м, кімната 1-3 площею 25,50 кв. м, кімната 1-6 площею 9,50 кв. м.

Встановлено порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_2 м. Чернівців, визначивши: ОСОБА_3 у користування приміщення цокольного, першого та другого поверхів, а саме: коридор І площею 28,10 кв. м, гараж ІІ площею 12,30 кв. м, коридор 1-8 площею 13,30 кв. м, кімнату 1-9 площею 29 кв. м, кімнату 1-10 площею 16,20 кв. м., кімнату 1-12 площею 18,90 кв. м.

Кухню 1-4 площею 14,40 кв. м, тамбур 1-7 площею 4 кв. м, санвузол 1-11 площею 7,30 кв. м., вбиральню 1-5 площею 1,10 кв. м., яму вигрібну літ. «І», підпірні стінки літ. «ІІ, ІІІ», колодязь літ «К», огорожу і ворота літ. «№1, 2» - залишено в спільному користуванні сторін.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2016 року змінено.

Виключено з абз. 11 резолютивної частини рішення після слів «Встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_2, визначивши: ОСОБА_3 у користування приміщення цокольного, першого та другого поверхів, а саме:» слова «коридору І площею 28,10 кв. м., гаражу II площею 12,30 кв. м. та коридору 1-8 площею 13,30 кв. м.

Доповнено абз. 12 резолютивної частини рішення після слів « Кухню 1-4 площею 14,40 кв. м., тамбур 1-7 площею 4 кв. м., санвузол 1-11 площею 7,30 кв. м., вбиральню 1-5 площею 1,10 кв. м.» словами «гараж І площею 28,10 кв. м., підвал II площею 12,30 кв. м., коридор 1-8 площею 13,30 кв. м.».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні його позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира набута сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв'язку з чим є спільним сумісним майном подружжя і при поділі належить обом сторонам в рівних частинах, а тому відповідач має право на 1/2 її частину відповідно до ст. 70 СК України, згідно вимог якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майном спільного сумісного власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки та встановлення порядку користування житловим будинком,.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова