АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6172/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/60/К/16 суддя Тарасенко О.В.
Категорія № 26 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Барильської А.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Доценко Тетяни Юріївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 243000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача в період з 10.05.1990 по 27.03.1995 року та з 05.02.1998 року по 14.07.2015 року машиністом бульдозеру в кар'єрі та на відвалах Першотравневого кар'єру, був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Первинно втрату працездатності в розмірі 60% йому встановлено висновком МСЕК від 07.07.2015 року з датою переогляду 01.06.2016 року. У зв'язку з професійною хворобою йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги дратівливості, у почуттях страху, поганому сні. Все це постійно негативно позначається на його душевному стані.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача 35000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду, поставив питання про зміну оскаржуваного рішення зменшивши відшкодування моральної шкоди з врахуванням вимог справедливості та розумності.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач добровільно влаштувався на роботу в підприємстві відповідача та був попереджений про наявність небезпечних та шкідливих факторів на його робочому місці, а підприємство, в свою чергу вживало всіх заходів для приведення умов праці на робочому місці позивача у відповідність до нормативів з охорони праці. У зв'язку з чим відповідач вважає, що ОСОБА_1 повинен сам нести відповідальність за свій вибір роботи та впливу шкідливих умов праці на його організм. Також, посилаючись на викладене вважає відсутнім причино-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням позивача та діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити строки роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Також представник відповідача в апеляційній скарзі посилався на недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки надані ним епікризи, виписки з історії хвороби та довідка МСЕК не є доказом завдання позивачеві моральної шкоди, у зв'язку з тим, що в цих документах відсутні дані щодо психологічного стану позивача. Вважає, що судом першої інстанції не обґрунтовано належним чином визначений розмір моральної шкоди, який ним стягнуто на користь позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ПівнГЗК» підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, працював на підприємстві відповідача машиністом бульдозеру в кар'єрі та на відвалах протягом 21 року 7 місяців, з яких 16 років 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, в поєднанні полірадикулоневропатією на шийному та попереково-крижовому рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. Т75.2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст. J44.

Висновком МСЕК від 07.07.2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 60% (50% по вібраційній хворобі, 10% по ХОЗЛ) з 22 червня 2015 року по 01 липня 2016 року, з датою переогляду 01.06.2016 року, із встановленням третьої групи інвалідності (а.с. 17-18).

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпеченням лікарськими засобами та ВМП, санаторно-курортного лікування.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 29 травня 2015 року (а.с. 13-16), причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є стаж роботи протягом більше 16 років в умовах шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з достатнім урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо його незгоди з зазначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди та посиланням на те, що в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, переживань з приводу наслідків, які можуть вплинути на його здоров'я у майбутньому, наявність 60% втрати працездатності із встановлення у зв'язку з цим 3 групи інвалідності.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

А.П. Барильська