Пр. №2/ 366/ 203/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м т. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментах на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментах та пені по заборгованих аліментах на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання.

Позивачка посилається на те,що по рішенню Апеляційного суду Київської області від 09.20.2015 року з відповідача стягуються аліменти на її користь,на утримання їх спільного сина,ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,на час його навчання в Київському інституті культури, в розмір1/4 частини заробітку відповідача.

Однак,з довідки Відділу державної виконавчої служби №3/5-16 від 08.02. 2015 року ( повторно наданої 20.05. 2016 року як виданої за 08.02. 2016 року) слідує,що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів,а саме:

-за вересень 2015 року- 1112,96 грн.;

-за жовтень 2015 року- 1293,80 грн.;

-за листопад 2015 року- 2433,58 грн.;

-за грудень 2015 року- 145,69 грн.;

-за січень 2016 року- 882,67 грн.

Всього: 5868 грн. 70 коп.

У зв»язку з невиплатою відповідачем аліментів значно погіршився її матеріальний стан її сім»ї,а тому вона змушена звертатися до суду про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Така неустойка передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України, і становить 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочки.

Позивачка вважає,що відповідач має сплатити пеню в наступних розмірах:

Місяць: І заборгованість І кількість днів І 1% І пеня

---------------------- І---------------------І------------------І-------------І---------

За вересень 2015 р.1112,96грн. 30 11,12 грн. 333,60грн.

Жовтень 1293,80 31 12,93 400,83

Листопад 2433,58 30 24,33 729,90

Грудень 145,69 31 1,45 44,95

Січень 882,67 31 8,82 273,42

----------------------І----------------------І-----------------І--------------І------- ----

Всього пені: 1782 грн. 70 коп.

Позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 5868 грн. 70 коп. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 1782 грн. 70 коп.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Пояснила,що згідно рішення апеляційного суду Київської області від 09.02. 2015 року відповідач зобов»язаний сплачувати на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти,на час його навчання в Київському університеті культури. Відповідач не бажає платити на утримання сина аліменти і різними способами намагається їх не платити. Відповідач знав,що син навчається, проте, ввів в оману Відділ державної виконавчої служби,подав до ВДВС заяву про те, що син навчається лише до 30 червня та звернувся до ВДВС з заявою про припинення стягнення аліментів.

(Після перерви в судовому засідання позивачка надала копію заяви ОСОБА_2 до ВДВС).

Крім рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь, мається також рішення суду,дати якого вона не пам»ятає, про стягнення з відповідача на її користь,на утримання сина ОСОБА_3 додаткових витрат,а саме: 2500грн. на оплату його навчання в Київському університеті культури.

Такого рішення на даний час при ній немає, виконавчого листа також .

На виконання як одного,так і другого рішення, вона отримала виконавчі листи, які здала на примусове виконання в Відділ державної виконавчої служби Іванківського РУЮ, які мали контролювати порядок виплати відповідачем аліментів.

Отримуючи аліменти, вона не знала,що розмір додаткових витрат стягуються не одноразовою сумою, а розбитий рівними частинами, можливо і на цілий рік.

Крім того, вона не знала,що відповідач в червні 2015 року подав заяву про припинення сином навчання, а з вересня 2015 року,як заінтересована особа,не надав ВДВС довідку,що син продовжив навчання з 1 вересня 2015 року.

Вона ж,отримуючи аліменти, з вересня по грудень 2015 року, думала,що то їй виплачуються аліменти, а виявилося,що то сума додаткових витрат, яка розбита по місяцях.

Коли вона звернулася в ВДСВ,то їй пояснили,що аліменти відповідач не сплачує.

Яке рішення державна виконавча служба прийняла по заяві ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, вона не знає. Копії документів їй не направлялися,але аліменти не стягувалися по вині відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив, що дійсно, їх син ОСОБА_4 навчається в Київському університеті культури на контрактній основі. В довідці, які відповідачка надавала у справу, вказано, що він навчається до 30.06. 2015 року, а тому він звернувся до ВДВС в Іванквіському районі із заявою про припинення стягнення аліментів. Потім виявилося,що звідкілясь взялася заборгованість,але вона утворилася по вині самої позивачки,оскільки вона не надала до ВДВС довідку про те,що син навчається. Хоча позивачка вважає,що надавати довідки про продовження сином навчання є його обов»язок, як боржника,проте, його думка зовсім інша: довідку про те,що ОСОБА_3 продовжує навчання, має надавати стягував.

Яка сума заборгованості, він не знає,але оскільки її нараховує роботодавець разом з виконавчою службою,тому він думає,що сума правильна.

Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови,що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

З копії рішення Апеляційного суду Київської області від 09.02.2015 року слідує,що з ОСОБА_2, 08.03. ІНФОРМАЦІЯ_2,на користь ОСОБА_1,на утримання сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3,стягнути аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку(доходу),щомісяця,на час навчання ОСОБА_3 в Київському університеті культури, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України питання, пов»язані із зверненням судового рішення до виконання,вирішує місцевий суд,який розглянув справі.

Відповідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили,за заявою осіб,на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

З пояснень позивачки, які не заперечує відповідач,довідки ВДВС Іванківського МРУЮ від 24.02. 2016 року слідує,що на примусове виконання рішення, у відділі ВДС відкрите виконавче провадження ЄДРВП 46934462 по Виконавчому листу №366/3518/14-ц,який видано Іванківським районним судом 17.08.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,на утримання сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4,аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку(доходу) на час навчання ОСОБА_3 в Київському університеті культури,але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Як слідує,з ч.2 ст. 368 ЦПК України, виконавчий лист видається судом за заявою осіб,на користь яких воно було ухвалено,тобто, ОСОБА_1.

Стаття не передбачає,що виконавчий лист може видаватися за заявою боржника.

Оскільки на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 видано виконавчий лист і стягувач (позивачка) здала його в відділ ДВС в Іванківському районі для примусового виконання, тому слід керуватися Законом України «Про виконавче провадження« та Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб)-це сукупність дій органів і посадових осіб,визначених у цьому Законі,що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб),які провадяться на підставах,в межах повноважень та у спосіб,визначених цим Законом,іншими нормативно-правовими актами,прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями,що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом,зокрема, це- ст.ст.194-197,274 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1ст. 2 ЗУ »Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу,яка входить до системи органів міністерства юстиції України.

Статтею 12 Закону України передбачено права і обов»язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Сторони виконавчого провадження(ч.1 ст.8 ЗУ)-це стягував та боржник,учасником виконавчого провадження є-державний виконавець,можуть бути: представники сторін (стягувача та боржника), прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі,суб»єкти оціночної діяльності( ч.1 ст. 7 ЗУ).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ»Про виконавче провадження»(права і обов»язки сторін та інших учасників . виконавчого провадження) сторони зобов»язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомити державного виконавця про виникнення обставин,що зумовлюють обов»язкове зупинення виконавчого провадження,про встановлення відстрочки або розстрочки виконання,зміну способу і порядку виконання рішення,зміну місця проживання чи перебування( у тому числі про зміну місця реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа-про зміну місця роботи.

Боржник зобов»язаний:

Утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

Надати у строк,установлений державним виконавцем,достовірні відомості про свої доходи чи майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки в банках чи інших фінансових установах;

Своєчасно з»являтися на виклики державного виконавця;

Письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інший спосіб,а також про кошти та майно,належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.7 ст. 74 ЗУ »Про виконавче провадження» »…у разі коли стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо,адміністрація підприємства,установи,організації,фізична особа, фізична особа-підприємець,які проводили відрахування,нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Відповідач не оспорює розмір нарахованої заборгованості по аліментах, а отже, оскільки заборгованість виникла не з підстав ст. 187 Сімейного кодексу України, коли аліменти стягуються за заявою платника, а по виконавчому листу, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»,а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості,а отже, в частині стягнення заборгованості в позові слід відмовити.

З пояснень позивачки вбачається,що відповідач звернувся до відділу виконавчої служби із заявою про те,що ОСОБА_3 навчається до червня 2015 року,що підтвердив відповідач,посилаючись на наявність у попередній справі довідки, в якій вказано,що ОСОБА_3 навчається до 30 червня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ»Про виконавче провадження» державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

Закінчення виконавчого провадження-згідно із ст. 49 цього Закону;

Повернення виконавчого провадження - згідно із ст. 47 цього Закону;

Повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу(посадовій особі), який його видав,-згідно із ст. 48 цього Закону.

Позивачка не пояснила, яку саме дію провів державний виконавець,проте,зі слів позивачки слідує,що виконавчий лист не повертався,а залишився на виконанні в ВДВС Іванківського РУЮ.

З довідки ВДВС від 24.02. 2016 р. слідує,що Виконавчий лист №366/3518/14-ц знаходиться на виконанні та що з боржника, ОСОБА_2 стягується 30% заробітної плати,з яких-25%- аліменти та 5%-заборгованість(Довідка про те,що ОСОБА_3 продовжує навчання в Київському університеті культури пред»явлена до відділу ДВС 26.12. 2015 року).

Відповідно до ч.1 ст. 31 ЗУ»Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження,що державний виконавець зобов»язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією,крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження,про повернення виконавчого документу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ст. 37 ЗУ»Про виконавче провадження» дає перелік обставин, що зумовлюють обов»язкове зупинення виконавчого провадження.

В ст. 38 ЗУ- перелік підстав, при яких державний виконавець може зупинити виконавче провадження, але не зобов»язаний.

Ст. 39 ЗУ.Порядок і строки зупинення виконавчого провадження,-передбачає,що державний виконавець виносить мотивовану постанову, яка може бути оскаржена( ч.3 ст. 39).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

-закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження державний виконавець виносить постанову з обов»язковим мотивуванням підстав її винесення,яка затверджується начальником відділу,якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку,встановленому цим Законом.

Позивачка не вказала,яку саме дію проводив державний виконавець, який документ було прийнято і взагалі,на підставі якого розпорядження було прийнято рішення про припинення стягнення з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти, які присуджено рішенням апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2015 року.

Відповідно до ч.7 ст.12 ЗУ»Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні,зобов»язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду,одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пенсі) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз»яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність,якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Позиція Верховного Суду України з цього питання викладена в Ухвалі від 08.06. 2011 року №6-51296 св10 «Про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів».

Позивачка надала копію заяви ОСОБА_2 начальнику ВДВС Іванківського МРУЮ від 16.06. 2015 року, в якій він вказує,що згідно довідки №81 від 12.09. 2014 року ОСОБА_3 закінчує навчання 30.06. 2015 року і просить відкликати виконавчий лист.

Відповідач не заперечує проти подання ним цієї заяви.

Позивачка, надавши довідку Відділу державної виконавчої служби від 08.02. 2016 р.№3/5-16 про суму заборгованості за період з вересня 2015 року по січень 2016 року, не заперечувала, що за період з липня-серпня 2015 року син не навчався і вона не претендувала,щоб відповідач сплачував за цей період аліменти,тобто, правильність поданої ОСОБА_2 заяви про припинення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 з 30.06.2015 року, позивачка визнає.

Позивачка пояснила,що з 1 вересня 2015 року син приступив до навчання і відповідач, як заінтересована особа, повинен був подати до ВДВС довідку з навчального закладу про те, що ОСОБА_3 навчається,хоча цього не зробив, а тому,вона вважає,заборгованість виникла по його вині.

З даним твердженням позивачки погодитися не можна, оскільки ч.5 ст. 12 ЗУ»Про виконавче провадження« на боржника не покладено обов»язку подавати докази про виникнення підстав для стягнення з нього якихось коштів, зокрема,якщо виконавче провадження було зупинено. Позивачка помилково вважає, що відповідач, який є боржником у справі про стягнення аліментів, є заінтересованою стороною у їх стягненні, а зі змісту ч.5 ст. 12 ЗУ»Про виконавче провадження» слідує,що не відповідач ОСОБА_2 мав надати до ВДВС довідку з місця навчання ОСОБА_3, а отже, вини ОСОБА_2 в тому, що утворилася заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_1,на утримання ОСОБА_3, який продовжує навчання в Київському інституті культури, і які стягуються згідно виконавчого листа №366/3518-14-ц,виданого 17.03. 2015 року Іванківським районним судом, немає, а тому в позові в частині стягнення неустойки(пені)слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.196 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 10,60,88, 212- 215 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів, з часу проголошення.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на оскарження, а в разі подачі апеляції - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Суддя: