Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, З.М. Максимчук,

секретар судового засідання: І.С. Пиляй,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено повернути малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з території Республіки Молдова на територію України до постійного місця реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 та передати дитину батькові ОСОБА_1 для постійного проживання з батьком до моменту повернення матері ОСОБА_2 на територію України до місця реєстрації для постійного проживання в АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 на території України в місті реєстрації в АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права при вирішенні зустрічних вимог.

Вказує, що судом не з'ясовано думку самої ОСОБА_2 щодо заявленого в її інтересах позову незважаючи на те, що предмет позову становили позовні вимоги, які у відповідності до ст.161, 162, 171 Сімейного кодексу України потребували безпосереднього з'ясування позиції особи, в інтересах якої подано позов, а також малолітньої дитини.

Судом не наведено переконливих мотивів на підтвердження факту піклування про здоров'я дитини, оскільки із наданих стороною відповідача за первісним позовом доказів, дитина оглядалася лише сільським фельдшером.

Зазначає, що судом також не здобуто достовірних доказів того, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи, що відповідно до вимог ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України є матеріальною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Просить змінити рішення Сарненського районного суду від 11 лютого 2016 року і ухвалити рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову про надання дозволу на виїзд за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначається про незаконність рішення , оскільки при його постановленні порушено норми матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що за рік до розірвання шлюбу між подружжям, сторони проживали окремо та не підтримували шлюбних відносин, а дитина проживала разом з матір'ю у м. Сарни та в м. Самбір Львівської області у батьків ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу в 2012 році сторони погодили, що їхня малолітня дитина буде проживати з матір'ю - ОСОБА_2, про що і зазначено у первісній позовній заяві.

ОСОБА_1 не заперечував, що дочка буде проживати із колишньою дружиною і не було визначено за якою адресою, а підтвердженням цього є дві заяви засвідчених приватним нотаріусом, згідно яких ОСОБА_1 дає свою згоду на виїзд за кордон, до Республіки Молдови, своїй малолітній дочці ОСОБА_4 на період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року та з 10.09.2012 року по 31.12.2013 року, у супроводі її матері ОСОБА_2, і зазначає згоду приймати матері всі необхідні рішення стосовно їхньої дитини.

ОСОБА_1 добровільно погоджувався на всі інші рішення щодо дитини, які будуть прийняті його колишньою дружиною.

Вказує, що згідно матеріалів справи матір забезпечила дитині належні умови проживання та виховання, а тому ніяким чином права дитини не порушуються.

Суд не взяв до уваги особисту прихильність малолітньої ОСОБА_4 до своєї матері ОСОБА_2

Не знайшло свого підтвердження, але суд зазначає про це, що мати ОСОБА_2 тривалий час протиправно утримує дитину за кордоном, перешкоджаючи батьку реалізації своїх батьківських прав, так як ОСОБА_1 не надав суду доказів, а суд їх не здобув щодо протиправного утримання дитини мамою ОСОБА_2

При розгляді справи судом порушено вимоги ст.109 ЦПК України, згідно якої позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Просить скасувати рішення в частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 на територію України та передачі малолітньої дитини батькові ОСОБА_1 для постійного проживання з батьком і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення місця її проживання - відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю в с. Вервереука Флорештського району Республіки Молдова - задовольнити повністю.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що її колишній чоловік своєю поведінкою не хотів зберегти сім'ю, що призвело до розірвання шлюбу, проте коли вона влаштувала своє життя і дала дитині нову сім'ю, де її люблять та надають належне виховання, то ОСОБА_1 хоче знову позбавити дитину сім'ї.

Зазначає, що так як малолітня дитина є дівчинкою, то для неї важливе виховання саме матері, з якою їй комфортно і спокійно, саме материнська турбота, увага, розуміння є найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому.

Просить скасувати рішення Сарненського районного суду від 11 лютого 2016 року в частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 на територію України та передачі малолітньої дитини батькові ОСОБА_1 для постійного проживання з батьком і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та визначення місця її проживання - відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю і залишити дитину ОСОБА_4 проживати з матір'ю в с. Вервереука Флорештського району Республіки Молдова.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у цій справі з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Самбірського міського управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Сарненського районного суду від 13 липня 2012 року було розірвано .

Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхала за кордон і стала проживати на території Республіки Молдова, де 12 січня 2013 року ОСОБА_2 одружилася вдруге, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 січня 2013 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Флорешть .

Матеріали справи містять документи перебування ОСОБА_2 на території Республіки Молдова: рішення Міністерства Внутрішніх Справ Республіки Молдова №16 травня 2014 року №1708 про продовження права на тимчасове проживання до 14 квітня 2016 року (т.1, а.с.158); рішення Бюро з міграції та біженців Міністерства Внутрішніх Справ Республіки Молдова від 22 березня 2016 року №1458 - про продовження строку до 26 березня 2019 року (т.3, а.с.39).

У цих же рішеннях зазначено про те, що громадянка ОСОБА_2 супроводжує неповнолітню дитину ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до положень ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України).

Із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1, покликаючись на положення ч.1 ст.162, ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України, просив відібрати ОСОБА_4 у матері ОСОБА_2 і повернути її за попереднім місцем її проживання і визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком за адресою місця її реєстрації: АДРЕСА_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення малолітньої ОСОБА_4 з території Республіки Молдова на територію України та передачу її батькові ОСОБА_1 для постійного проживання з батьком до моменту повернення матері ОСОБА_2 на територію України до місця реєстрації для постійного проживання в АДРЕСА_1, суд покликався на положення ст. 162 Сімейного кодексу України і виходив з того, що мати дитини самочинно без згоди батька ОСОБА_1 змінила місце проживання дочки, визначивши його за межами України.

Між тим, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 самочинно, без згоди бувшого чоловіка змінила місце проживання дитини.

Навпаки, встановлено те, що ОСОБА_1 надавав згоду на виїзд дочки ОСОБА_4 у супроводі матері з метою відпочинку та оздоровлення в Республіку Молдова на період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року, а також на період з 10 вересня 2012 року по 31 грудня 2013 року згідно заяв, посвідчених приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу, в яких дає також згоду приймати матері всі необхідні рішення стосовно їхньої дитини (т.1, а.с.91,92), а тому підстав для застосування положень ст.162 Сімейного кодексу України у суду не було.

Ухвалене судом рішення не відповідає інтересам дитини, не вирішує спір між батьками , а визначивши місце проживання дитини з матір"ю, суд фактично зобов"язав її повернутись до місця проживання бувшого чоловіка .

В рішенні суду зазначено, що при вирішенні спору суд керується правовою позицією Верховного Суду України , висловленій в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-117 цс-13, в якій зазначено, що вирішуючи питання щодо повернення дитини до місця її постійного проживання з підстав, передбачених Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, суд, ураховуючи найвищі інтереси дитини, повинен дослідити чи є переміщення або утримання дитини незаконним, і забезпечити негайне повернення дитини (ст.ст 3, 13 Конвенції).

Однак, як і в цій постанові, так і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-58цс14 міститься покликання на те, що вирішуючи питання щодо повернення дитини до місця її постійного проживання з підстав, передбачених Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року суд враховує найвищі інтереси дитини і повинен переконатись у наявності чи відсутності виключень, передбачених ст.ст.13, 20 Конвенції, зокрема, чи здійснювалося піклування про дитину в місці постійного проживання до моменту переміщення, чи існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної загрози або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а також чи таке повернення допускається з урахуванням основних принципів запитуваної держави.

Відповідно до матеріалів справи і наданих сторонами доказів переміщення дитини за межі України і проживання її з матір"ю є законним, відповідає принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року про те, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на утриманні та під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Висновки органу опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації від 27 квітня 2015 року та від 28 вересня 2015 року щодо доцільності відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком і про те, що він може забезпечити дитині кращі умови для проживання і виховання, ніж мати, -суд апеляційної інстанції не бере до уваги на підставі ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України: суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вказані висновки грунтуються лише на тому, що матеріально-побутові умови проживання батька дитини є кращими, ніж матеріально-побутові умови проживання дитини за місцем її теперішнього перебування (на підставі актів обстеження житлових будинків ), тоді як за положеннями п."а" ст.5 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей "права піклування" включають в себе права, які відносяться до турботи будь-якої особи щодо дитини, і, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а тому метою встановлення таких фактів є не визначення місця проживання дитини з певним батьком чи матір'ю, а з огляду на інтереси дитини, її комфортне проживання та сталі зв'язки в конкретному середовищі й країні.

Фактами, які свідчать про те, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, є факти про її відвідування школи, гуртків, обстеження лікарів, психологічний і психічний стан, сімейні та дружні зв'язки, спілкування зі своїми однолітками.

Матеріали справи містять позитивну характеристику директора теоретичного ліцею імені А. Чехова від 09 грудня 2013 року, в якому навчається ОСОБА_4, а також характеристика вчителя художньої школи . ОСОБА_4 є здоровою дитиною згідно висновку Центру Сімейних лікарів м. Флорешть , а також психологічно здоровою згідно характеристики теоретичного ліцею .

Актом про житлові умови сім'ї ОСОБА_2 встановлено, що дитина ОСОБА_4 забезпечена всіма необхідними житловими умовами і виховується в теплій і люблячій обстановці; матір ОСОБА_2 справляється із батьківськими обов'язками . Про належні умови проживання дитини також зазначено і у листі посольства України в Республіці Молдова від 15 січня 2013 року (т.1, а.с.99).

ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів в порядку ст.57-60 ЦПК України для спростування наданих ОСОБА_2 доказів про створення нею належних умов для проживання і розвитку дитини.

За наведених обставин немає підстав для відібрання малолітньої дитини від матері, оскільки це не в інтересах дитини.

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п.2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини , та приймає до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

На підставі наведеного, ст.ст. 170, 160, 161 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживання з батьком - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2, в задоволенні решти вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко З.М. Максимчук