Справа № 450/378/15 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/7101/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та розірвання договору фінансового лізингу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» звернулося із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 березня 2013 року між Товариством та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №976/03/13-В, згідно умов якого Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно - автомобіль SSANGYONG Rexton, а Лізигоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі зазначені у графіку, а також інші платежі відповідно до умов Договору.

Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, придбав предмет лізингу передав його у користування на підставі акту приймання-передачі від 08 квітня 2013 року, однак відповідач з липня 2014 року припинив виконувати зобов'язання по оплаті та не повертає автомобіля.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 26 та 29 вересня 2015 року позивач просив:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість за договором фінансового лізингу № 976/03/13-В від 27.03.2013 року у розмірі 301769,63 гривень з яких:

214 862,52 гривень заборгованості зі сплати лізингових платежів;

19370,50 гривень пені;

35 338,16 гривень штрафу;

2 197,02гривень - 3 % річних від простроченої суми боргу;

14 148,67 інфляційних втрат;

2 450,00 гривень додаткових витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Розірвати договір фінансового лізингу № 976/03/12-В укладений 27 березня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_2 (а.с.1-10; 113-115;138-140).

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість за договором фінансового лізингу № 976/03/13-В від 27.03.2013 року у розмірі 214 862,52; заборгованості зі сплати лізингових платежів; 19370,50 грн. пеня; 35 338,16 штрафу; 2 197,02- 3 % річних від простроченої суми боргу; 14 148,67 інфляційних втрат; 2 450,00 гривень; додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Договір фінансового лізингу № 976/03/12-В укладений 27.03.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_2 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» суму сплаченого судового збору у розмірі 4770,23 грн.

Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання по договору лізингу, в результаті чого виникла заборгованість. Проте такого висновку суд дійшов передчасно. Зазначає, що вимоги № 462-УПК від 21.08.2014 року щодо погашення заборгованості та повідомлення про відмову (розірвання) Договору лізингу №613 -УПК від 24.09.2014 року не отримував. В матеріалах справи відсутні докази вручення даних документів.

Крім того, не погоджується з розрахунком заборгованості, який додано до матеріалів справи, оскільки в ньому не враховано всіх проплат, які були ним зроблені на погашення заборгованості по договору лізингу. Суд не перевірив, чи заявлений розмір заборгованості відповідає умовам договору.

Просить заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як зазначено у ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особам, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

15 грудня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не отримав повісти про виклик в судове засідання, а його довіритель знаходиться за межами Львова.

У той же час, рекомендовані листи з повідомленням сторонам по справі - ТзОВ «Український лізинговий фонд», ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції на 15 грудня 2016 року були направлені судом завчасно, а саме - 25 листопада 2016 року.

У ТзОВ «Український лізинговий фонд» рекомендований лист з повідомленням отримав уповноважений представник 28 листопада 2016 року (а.с. 286).

Рекомендовані листи з повідомленням ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 направлялися судом за адресами, які ними була зазначені раніше і повернулися за закінченням терміну зберігання на пошті (за не запитом), що в силу положення ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рекомендовані листи з повідомленням раніше судами направлялися ОСОБА_2: 04 квітня 2015 року (а.с.97), 29 квітня 2015 року (а.с.99), 26 червня 2015 року (а.с.103-104), 24 липня 2015 року (а.с.111-112), 01 жовтня 2015 року (а.с.171-172), 30 жовтня 2015 року (а.с.169-170), 23 березня 2016 року (а.с.210-211), 24 червня 2016 року (а.с.252-253) і всі були повернуті за закінченням терміну зберігання на пошті (за не запитом).

11 квітня 2016 року ОСОБА_2 подавав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.226).

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 05 жовтня 2015 року (а.с.163), 05 листопада 2015 року (а.с.176), 05 листопада 2015 року (а.с.192), 08 квітня 2016 року (а.с.222), 14 червня 2016 року (а.с.237), 01 вересня 2016 року (а.с.263) подавалися письмові клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз даних документів свідчать про недобросовісне здійснення відповідачем та його представником свої процесуальних прав та обов'язків, зловживання ними.

З тих підстав колегія відхиляє клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, яка розглядається судами з порушенням розумного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції, 27 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 976/03/13-В

Згідно п.1.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, предмет лізингу, найменування і характеристики кого вказані в Специфікації, додатку до Договору, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в Графіку внесення лізингових - платежів, а також інші платежі відповідно до мов даного Договору.

Встановлено, що свої зобов'язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу та передав його у користування відповідачу, що стверджується Актом приймання - передачі від 08.04.2013 року.

Відповідно до ст. 2 Загальних умов Договору фінансового лізингу Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі в порядку, строки та у розмірі згідно Додатку № 1 до Договору. Графіком платежів з урахуванням п. 2.6. Додатку № 3 Загальних умов Договору.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач оплатив авансовий платіж та належним чином оплачував лізингові платежі, однак з липня 2014 року припинив виконувати зобов'язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу в повному обсязі.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, 03.09.2014 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено лист-вимогу (вих. № 462-УПК від 21.08.2014 року) щодо погашення заборгованості. Даний лист відповідач отримав особисто 11 вересня 2014 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, вимога відповідачем не виконана.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених Договором фінансового лізингу або законодавством та вимагати розірвання Договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Також, умовами пункту 11.2.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу, передбачено, що Лізингодавець мас право достроково, в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від Договору та вилучити Предмет лізингу у випадку, коли Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів.

Згідно ч.1, 2 с. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ( ст. 611 ЦК України).

Пунктом 11.4. Загальних умов Договору фінансового лізингу передбачено, що якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу листа-вимоги щодо сплати заборгованості, Лізингоодержувач (не усуне порушення, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення Предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі Лізингодавцю.

Також встановлено, що 25 вересня 2014 року позивачем було направлене Відповідачу повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу (Вих. № 613-УПК від 24.09.2014р.), на підставі ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4. Загальних умов Договору фінансового лізингу. Відповідно до умов пункту 11.4. Загальних умов Договору в повідомлені позивач зобов'язав відповідача повернути Предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів. Даний лист ОСОБА_2 отримав особисто 04 жовтня 2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, вимога добровільно відповідачем виконана не була.

Вжитті позивачем заходи в позасудовому порядку повернути майно, предмет договору лізингу та стягнути заборгованість залишились без виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" Лізингодавець має право стягувати з Лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості за порушення зобов'язань згідно договору фінансового лізингу у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка становить: 214 862, 52 грн. - заборгованість зі сплати лізингових платежів; 2 197, 02 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 14 148,67 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Умовами пункту 7.1.2. Загальних умов Договору фінансового лізингу сторони передбачили; що у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1. Договору, Лізингоодержувач (Відповідач) оплачує штраф в залежності в терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5% від суми прострочення заборгованості, від 11 до 20 днів - 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15 від суми простроченої заборгованості.

У зв'язку із простроченням виконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів за період дії всього Договору відповідачу було нараховано штраф в розмірі 35 338, 16 грн.

Умовами пункту 7.1.1. Загальних умов Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, Лізингоодержувача повинен сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штраф, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів, у відповідача виникла заборгованість по сплаті пені, яка підлягає стягненню з відповідача в межах позовної давності та становить у розмірі 19370, 50 грн.

Відповідно до умов ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких позивач зазнав у зв'язку із відновленням свого порушеного права.

Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач був змушений відмовитись від Договору та витребувати повернення Предмету лізингу. В свою чергу, відповідач не виконав вимогу позивача повернути Предмет лізингу у встановлені строки, що призвело до необхідності вчинення позивачем виконавчого напису нотаріуса про примусове повернення Предмета лізингу, у відповідності до умов ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та пункту 11.4. Договору фінансового лізингу. Внаслідок чого позивач поніс додаткові витрати за вчинення нотаріального напису, у розмірі 2 450,00 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Відповідно до ч.2,3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 1 ст. 7 та п.4 ч. 1 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення заборгованості. Право розірвати Договір лізингу на вимогу лізингодавця з підстав несплати лізингових платежів більш, ніж на 30 календарних днів, передбачено п.11.2.1 укладеного між сторонами Договору лізингу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про порушення ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу та умов договору, що є підставою для розірвання даного договору та стягненню заборгованих сум.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон, та дотримано процедуру розгляду справи встановленої ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування суду колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.