У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, про виділ у натурі частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, про виділ у натурі частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада, про виділ у натурі частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1, та, уточнивши позовні вимоги, просила суд: виділити їй у житловому будинку літ. «А-1»: житлове приміщення 1-1 площею 11,9 кв. м, 1/2 частку кухні 1-2 площею 4,1 кв. м, коридор 1 площею 5,9 кв. м, ганок а1, сарай літ. М, огорожу № 2 і хвіртку № 1, всього на суму 21 339 грн, що становить 14/100 частки; перерозподілити ідеальні частки, визначивши їй 14/100 частки, замість 16/150, ОСОБА_4 32/100 частки, замість 48/150, ОСОБА_5 54/100 частки, замість 86/150. Переобладнання, зазначені в експертном висновку від 11 листопада 2013 року, просила покласти на неї, а саме: демонтаж дверного блоку і закладення дверного отвору між приміщеннями 1-1 і 1-4, пристрій перегородки в приміщенні 1-2, демонтаж дверного отвору між приміщеннями 1У і 1 і закладення дверного блоку; демонтаж частково перегородки між приміщеннями 1-2 і 1-1, обладнавши приміщення площею 16 кв. м; збільшення товщини стін коридору 1 до нормативної, переобладнавши таким чином під кухню площею 7,0 кв. м, прилаштувати тамбур 1 глибиною не менше 1,5 кв. м.

При цьому ОСОБА_3 посилалась на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна від 24 травня 2001 року № 127 з наступними доповненнями та змінами, якими передбачено, що переобладнання, які необхідно провести згідно з експертним висновком, не відносяться до самочинного будівництва, згода виконавчого комітету Харківської міської ради, що передбачено cт. 152 ЖК УРСР, не потрібна.

Також просила суд виділити їй частину земельної ділянки площею 89 кв. м, що відповідає її ідеальній частці та відшкодувати судові витрати.

У січні 2005 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, та, уточнивши позовні вимоги, просив суд: виділити йому приміщення 1-1, 1-2, 1-3, господарські будівлі: навіс І, погріб О, 1/2 частку сараю літ. В.; 1/2 частку льоху 3, сарай М, частинухвіртки № 1, частину огорожі № 2; поділ земельної ділянки провести за першим варіантом експертного висновку від 6липня 2011 року.

У січні 2005 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада, та, уточнивши позовні вимоги, просила суд: виділити їй житлову кімнату пріміщення 3-6 площею 15,4 кв. м, комору площею 4,6 кв. м, тамбур площею 0,9 кв. м; у житловій прибудові літ. «А 1 -1»: житлову кімнату «3-5» площею 10,2 кв. м, кухню 3-1 площею 9,1 кв. м, житлову кімнату 3-3 площею 11,2 кв. м, коридор приміщення 3-2 площею 2,4 кв. м, коридор 3-4 площею 2,7 кв. м; надвірі будівлі: тамбур «аЗ», ворота № 4, вбиральню літ. «Б», погріб літ. «Е», сарай літ. Б», навіс «І» та погріб літ. «О»; визначити порядок користування земельною ділянкою, який встановлений другимваріантом, вказаним у додатку 4 експертного висновку від 6 липня 2011 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

У користування ОСОБА_3 виділено в житловому будинку літ. «А-1» у АДРЕСА_1: житлове приміщення1-1 площею 11,9 кв. м, 1/2 частку кухні 1-2 площею 4,1 кв. м, коридор «1» площею 5,9 кв. м; надвірні будівлі: ганок літ «а1», сарай М, огорожа № 2, хвіртка № 1.

Виділено в користування ОСОБА_4 у житловому будинку літ. «А-1» у АДРЕСА_1: житлове приміщення 1-4 площею 15,4 кв. м, тамбур 3-8 площею 0,9 кв. м, комору 3-7 площею 4,6 кв. м, 1/2 частку приміщення 1-2 площею 4,1 кв. м, житлову кімнату 4-1 площею 9,1 кв. м; комору П площею 3,0 кв. м, коридор ІV площею 2,0 кв. м; надвірні будівлі: сарай літ. В, льох літ. З, вбиральня літ. Н навіс літ. І, льох літ. «О», 1/2 частку воріт № 4.

У користування ОСОБА_5 виділено в житловому будинку літ. «А-1»: приміщення 3-6 площею 15,4 кв. м; в прибудові «А1-1»: коридор 3-2 площею 2,4 кв. м, приміщення3-3 площею 11,2 кв. м, коридор 3-4 площею 2,7 кв. м, приміщення 3-5 площею 10,2 кв. м; у прибудові «а»: кухню 3-1 площею 9,1 кв. м; надвірні будівлі: тамбур літ. «А3», ганок літ. «А4», сарай літ. «Б», сарай літ. «Ж», льох літ. «Е», вбиральню літ. Г, 1/2 частку воріт № 4 та огорожі № 5

Перерозподілено ідеальні частки, визначивши частку ОСОБА_3 - 14/100 замість 16/150, частку ОСОБА_4 - 32/100 замість 48/150, частку ОСОБА_5 - 54/100 замість 86/150.

Припиненоправо спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими у АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 компенсацію на користь ОСОБА_5 в розмірі 1 415 грн.

Зобов'язано ОСОБА_5по квартирі № 3 провести наступні переобладнання: між приміщеннями 3-6 і 3-7 демонтувати дверний блок, заклавши дверний отвір.

Зобов'язано ОСОБА_4 по квартирі № 2 провести наступні переобладнання: між приміщеннями 1-2 і 4-1 демонтувати пічний очаг, встановивши дверний блок; в приміщенні II влаштувати дверний отвір, встановити дверний блок, використовувати приміщення як тамбур.

Зобов'язано ОСОБА_3 зробити по квартирі № 1 наступні переобладнання: між приміщеннями 1-1 і 1-4 демонтувати дверний блок і закласти дверний отвір; в приміщенні 1-2 влаштувати перегородку полегшеної конструкції, утворивши приміщення площею 4,1 кв. м; між приміщеннями IV і Iдемонтувати дверний отвір, заклавши дверний блок; між приміщеннями 1-2 і 1-1 демонтувати частково перегородку, обладнавши приміщення площею 16,0 кв. м, використавши її як житлову кімнату; товщину стін коридору I збільшити до нормативної, переобладнавши таким чином в кухню площею 7,0 кв. м; прибудувати до коридору I тамбур глибиною не менше 1,5 кв. м.

Зобов'язано обладнати квартири самостійними системами опалення та електрообладнання.

Розділ горищного приміщення виконано відповідно до запропонованого варіанту розділу житлового будинку.

Визначенопорядок користування земельною ділянкою за варіантом, вказаним в експертному висновку № 4669/9909/9910 додаток № 10,виділивши в користування ОСОБА_4 ділянку площею 267 кв. м, у тому числі 1/2 частку земельної ділянки площею 12,25 кв. м виділено в загальне спільне користування зі співвласником ОСОБА_5, і ділянку площею 254,75 кв. м виділено безпосередньо ОСОБА_4

У користування ОСОБА_5 виділено ділянку площею 178 кв. м, у тому числі 12,25 кв. м у спільне користування з ОСОБА_4 і 165,75 кв. м в користування ОСОБА_5

У користування ОСОБА_3 виділено ділянку площею 89 кв. м. Встановлено межі поділу земельної ділянки.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині неперешкоджання ОСОБА_4 проведення ОСОБА_3 переобладнання згідно з висновком експерта відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі по 3 234 грн 75 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким провести вирішення спору на підставі 4 варіанту експертизи від 27 червня 2014 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1, належить їм на праві спільної часткової власності, які відповідно до положень ст. 364 ЦК України мають право на виділ в натурі належної кожному з них частки майна. При цьому суд визнав, що варіант виділу часток житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою згідно з додатковою судовою будівельно-технічною експертизою від 11 листопада 2013 року № 4669/9909/9910 не обмежує інтереси співвласників, максимально наближений до ідеальних часток, передбачає максимальну ізоляцію і враховує фактичний порядок користування, який склався між співвласниками на протязі тривалого періоду часу. Крім того, суд зазначив, що дозволу органів місцевого самоврядування на переобладнання і перепланування житлового будинку, передбаченого ст. 152 ЖК УРСР не потрібно, оскільки відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна від 24 травня 2001 року № 127 (зі змінами від 8 січня 2013 року) переобладнання, які необхідно зробити у зв'язку з виділом часток житлового будинку, не відноситься до самовільних.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1, по праву приватної власності зареєстрований: за ОСОБА_4 - 48/150 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 5 листопада 2004 року і договору дарування від 1 грудня 2004 року; за ОСОБА_3 - 16/150 часток, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 5 лютого 1992 року; за ОСОБА_5 - 86/150 часток, на підставі свідоцтва про право власності від 8 червня 1998 року. За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 512 кв. м на підставі договору про право забудови земельної ділянки, затвердженого рішенням Комінтернівської районної Ради м. Харкова від 5 травня 1953 року № 12.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно зі ст. ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути

встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Згідно з висновком додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2015 року № 12884 на ідеальну долю ОСОБА_3 припадає 12 кв. м у будинку АДРЕСА_1. Розділити зазначений будинок з виділенням кожному з співвласників житлового будинку окремої площі з окремим виходом, забезпечивши виділення ОСОБА_3 загальної кімнати не менше 15 кв. м, кухні не менше 7 кв. м та суміщеного санвузлу не менше 3,8 кв. м відповідно до вимог п. 2.21 -2.31 ДБН В.2.2-15 та з урахуванням кількості квадратних метрів, що припадає на частку ОСОБА_3 в домоволодінні в розмірі 16/150 часток за умови, що розміри належної їй частки в квадратних метрах будуть збільшені за рахунок інших співвласників не більше як на 1/3, не надається за можливе.

Проте суд, взявши за основу судового рішення висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 11 листопада 2013 року № 4669/9909/9910, у порушення положень ст. 364 ЦК України виділив ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у користування певні житлові приміщення та надвірні будівлі, перерозподіливши їх ідеальні частки, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та зобов'язавши співвласників провести переобладнання.

Тобто суд застосував наслідки, які застосовуються при поділі житлового будинку між співвласниками в натурі, разом з тим суд виділив майно у користування, а не у власність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однак у порушення ст. ст. 11, 214, 315 ЦПК України, вийшовши за межі позовних вимог, суди не звернули уваги на те, що залишив поза увагою те, що позовні вимоги про виділення у користування приміщень будинку позивачі не заявляли й став досліджувати дане питання, що знаходиться поза межами позовних вимог. Позивачі просили виділити їхні частини в житловому будинку їм у власність.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз'яснено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 62 ЦПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Проте суди не врахували, висновок додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2015 року № 12884, згідно з яким ОСОБА_3 виділити її частку, на яку припадає 12 кв. м, неможливо, не надали належної правової оцінки в силу ст. 212 ЦПК України кожному висновку експертизи.

Крім того, суди не звернув уваги на те, що здійснення переобладнання й перепланування в будинку потребує отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, передбачених ст. 152 ЖК УРСР.

При цьому суди, пославшись на ст. 152 ЖК УРСР, дійшли висновку, що згоди органу влади на переобладнання та перепланування в будинку не потрібно, оскільки зазначена стаття у новій редакції вимагає такої згоди лише при втручанні в несучі конструкції будинку.

Проте згідно з пп. 1.3., 1.4. Порядку перепланування і (або) переобладнання жилих будинків та жилих приміщень у м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 23 лютого 2011 року № 162/11, до перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.

Перепланування жилих будинків та жилих приміщень здійснюється без зміни їх геометричних розмірів та функціонального призначення, але змінює конфігурацію приміщень, що вимагає внесення змін до технічного паспорту будинку або приміщення.

До переобладнання відносятьсяулаштування в індивідуальних жилих будинках, окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання; перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При цьому суди не визначились із тим, чи зазначені у висновках експертиз та застосовані судом переобладнання і перепланування, не є такими, що передбачають втручання в несучі конструкції будинку.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Таким чином, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, доводів сторін належним чином не перевірили, не надали належної правової оцінки кожному висновку експертизи та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнитичастково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик