У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2,публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ, треті особи: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору іпотеки та витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області (далі - Прокурор) звернувся до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 0901.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року ОСОБА_4 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_5, яку останій відчужив ОСОБА_2, на підставі договору купівлі продажу від 16 лютого 2011 року про що зроблено відповідну відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Вартість земельної ділянки становить 463 208 грн.

Рішення Гостомельською селищною радою прийнято всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ним передано у власність землі, які заборонено передавати у власність. Крім того, земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_4 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель.

Оскільки право власності до ОСОБА_4 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 підлягає визнанню недійсним.

Посилаючись на вказані обставини Прокурор просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2011 року № 1298-50-V та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,1000 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2; визнати недійсним договір іпотеки від 16 лютого 2011 року № 717 та витребувати з володіння ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, Прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позов пред'явлений поза межами позовної давності.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою цієї статті органи та інші особи, які відповідно до статті 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду України висловленим у постанові № 6-832цс15 від 28 вересня 2016 року, який у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову Прокурора.

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2,публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ, треті особи: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсними рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору іпотеки та витребування земельної ділянки, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович