АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/1157/16-ц
Провадження № 22-ц/792/929/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Варвус Ю.Д., Заїки В.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 зазначала, що 30.11.2011 року її було звільнено з посади бухгалтера по обліку ТМЦ ТОВ «Либідь» за власним бажанням на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з роботи підприємство розрахувалося з нею по заробітній платі, про що нею було особисто зроблено підпис у відомості про отримання заробітної плати. Але наказу про звільнення та трудової книжки їй підприємство не надало.

Тому, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ТОВ «Либідь» видати їй належним чином оформлену трудову книжку із зазначенням дати видачі трудової книжки, встановити факт звільнення з ТОВ «Либідь» за власним бажанням 30.11.2011 р., а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2011 р. по 24.03.2016 р. в розмірі 50323,82 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не згідна, просить його скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з посиланням на пропуск позовної давності, що з урахуванням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи у вказаних спірних вимогах. Помилковим є і висновок суду про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що при прийомі на роботу до ТОВ «Либідь» нею було здано до цього підприємства оригінал трудової книжки. Крім того, під час розгляду справи суд отримав достатньо доказів порушення відповідачем норм трудового законодавства України та допущення порушення численних норм кадрового діловодства відповідачем.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів.

Представник ТОВ «Либідь» апеляційну скаргу не визнав, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2009 року позивач була прийнята на роботу до ТОВ «Либідь» відповідно до трудового договору, а 12 жовтня 2010 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 п.1 КЗпП України, про що вбачається із копії трудової книжки позивача.

Відповідно до наказу № 54-11-10 від 01.11.2010 року позивача ОСОБА_6 призначено на посаду бухгалтера по обліку товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Либідь» за трудовим договором.

30.11.2011 року наказом № 37-11-11 позивача звільнено з посади бухгалтера по обліку ТМЦ ТОВ «Либідь» за власним бажанням. Підстава: заява ОСОБА_6 від 30.11.2011 року.

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу книги руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «Либідь» видно, що ОСОБА_6 надала трудову книжку 09.11.2009 р., а забрала 12.10.2010 р. при звільненні, про що і розписалася. Відомостей про те, що ОСОБА_4 надавала трудову книжку при повторному працевлаштуванні на підприємство, а саме 01.11.2010 р. книга обліку не містить.

Допитані судом свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що при повторному прийомі на роботу ОСОБА_6 трудової книжки в товариство не надавала, а повинна була її донести.

Враховуючи такі обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога про повернення трудової книжки є безпідставною, оскільки трудова книжка на підприємство позивачем не надавалася.

Як наслідок, суд першої інстанції відхилив і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через відсутність трудової книжки, що перешкоджало влаштуванню на роботу, оскільки позивач не подавала трудової книжки при повторному прийомі на роботу.

Такі висновки суду узгоджуються з наявними у справі і підтверджуються дослідженими судом доказами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 дійсно працювала на ТОВ «Либідь», а 30.11.2011 року на підставі поданої нею заяви була звільнена з роботи за власним бажанням. В день звільнення вона отримала заробітну плату, за яку розписалася, про що не заперечувала в судовому засіданні. Оскільки при повторному працевлаштуванні на ТОВ «Либідь» ОСОБА_4 трудової книжки не надала, що підтверджується показаннями свідків, оглянутим судом журналом обліку трудових книжок, вимога про повернення трудової книжки є безпідставною.

Що стосується встановлення факту звільнення ОСОБА_4 з ТОВ «Либідь» за власним бажанням 30.11.2011 р., то суд першої інстанції також правомірно визнав, що такий факт не підлягає встановленню, оскільки він є безспірним, ТОВ «Либідь» видало наказ про звільнення ОСОБА_4 30.11.2011 р. саме за власним бажанням.

Такими чином, рішення суду про відмову в позові ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставністю її вимог є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, в рішенні суд також додатково встановив, що позивач пропустила встановлені трудовим законодавством строки звернення до суду з позовом, з заявою про поновлення строку на звернення до суду не зверталася, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляла, причини пропуску та доказів в підтвердження наявності поважних причин пропуску звернення до суду з позовом не надала.

Враховуючи, що суд першої інстанції в рішенні зробив обґрунтовані висновки про наявність підстав для відмови в позові за безпідставністю вимог, необхідності робити висновки про наявність таких фактичних даних як пропуск ОСОБА_4 строку звернення до суду за вирішенням трудового спору в суду не було.

У зв'язку з цим, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року в частині встановлення фактичних даних пропущення строку звернення в суд з позовом за вирішенням трудового спору слід змінити та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на пропуск ОСОБА_4 передбаченого ст. 233 КЗпП України строку для звернення в суд з позовом за вирішенням трудового спору.

Підставою для зміни рішення суду першої інстанції є, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, порушення норм матеріального права.

В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року слід залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що пропуск позовної давності, з урахуванням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи у вказаних спірних вимогах.

На вказані доводи колегія суддів зауважує, що суд прийняв і розглянув позовну заяву ОСОБА_4 і виніс рішення по суті спору про відмову в задоволенні позову за безпідставністю вимог і в такому випадку відсутнє будь-яке порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А додаткове посилання суду на пропуск строку звернення за вирішенням трудового спору було безпідставне, що встановлено судом апеляційної інстанції і ним вказана помилка суду першої інстанції усунена.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що при прийомі на роботу до ТОВ «Либідь» нею було здано до цього підприємства оригінал трудової книжки.

З книги руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «Либідь» видно, що ОСОБА_6 надала трудову книжку 09.11.2009 р., а забрала її 12.10.2010 р. при звільненні, про що і розписалася. Відомостей про те, що ОСОБА_4 надавала трудову книжку при повторному працевлаштуванні на підприємство, а саме 01.11.2010 р., книга обліку не містить.

Допитані судом свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підтвердили, що при повторному прийомі на роботу ОСОБА_6 трудової книжки в товариство не надавала, а повинна була її донести.

Що стосується довідок з Пенсійного фонду, посилання на звітність ТОВ «Либідь» по персоніфікованому обліку за 2009 р., то в базі даних застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування міститься інформація про первинне працевлаштування ОСОБА_6 на ТОВ «Либідь», яке було здійснено з трудовою книжкою. Відомостей же про звільнення ОСОБА_4, повторне працевлаштування і наступне звільнення в реєстрі відсутні.

З огляду на викладене, суд не має підстав вважати, що вказані письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_4 здавала трудову книжку при повторному прийнятті її на роботу.

Під час розгляду справи, вказується в апеляційній скарзі, суд отримав достатньо доказів порушення відповідачем норм трудового законодавства України та допущення численних порушень норм кадрового діловодства відповідачем.

Однак, допущені відповідачем порушення не свідчать про отримання ним трудової книжки від ОСОБА_4, а тому також не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

При прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 ухвалою судді Апеляційного суду від 26 квітня 2016 р. було відстрочено сплату судового збору в сумі 1212 грн. 64 коп. до закінчення апеляційного розгляду справи.

Оскільки апеляційний розгляд справи закінчений, з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року в частині встановлення фактичних даних пропущення строку звернення в суд з позовом за вирішенням трудового спору змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року посилання суду на пропуск ОСОБА_4 строку для звернення в суд з позовом за вирішенням трудового спору.

В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп.

Реквізити для стягнення судового збору:

Отримувач : УК у м. Хмельницькому/м. Хмельницький/22030001

Код отримувача (ЄДРПОУ): 38045529

Банк отримувача: ГУДКСУ у Хмельницькій області

Код банку: 815013

Номер рахунку : 0002

Код класифікації доходів 22030101

Призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України 050)

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції -Мороз В.О.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 53