Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/535/16-ц

03.10.2016р. смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого суді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника співвідповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Абранського дошкільного навчального закладу, відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - відділ освіти Воловецької РДА) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, установив:

16.06.2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Абранського дошкільного навчального закладу (далі - Абранський ДНЗ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовується тим, що 01.12.2008 року позивач була прийнята на роботу в Абранський ДНЗ на посаду вихователя. 29.05.2015 року її було незаконно звільнено з роботи, в зв'язку з чим вона звернулася до суду. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.09.2015 року в справі № 300/505/15-ц ОСОБА_2 була поновлена на посаді вихователя з 29.05.2015 року. За наказом по Абранському ДНЗ від 13.10.2015 року № 25 було виконано судове рішення та поновлено позивача на роботі.

Згідно з наказом по Абранському ДНЗ від 31.05.2016 року № 11 ОСОБА_2 звільнена з роботи «по закінченню строку договору».

Позивач зазначає, що трудовий договір з Абранським ДНЗ укладено на невизначений строк, а тому її звільнення із зазначених підстав є незаконним. Просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та стягнути на її користь 50 000 гривень моральної шкоди, яку вона зазнала внаслідок порушення її трудових прав.

За клопотанням представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача було залучено відділ освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області.

У судовому засіданні позивач підтримала позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник Абранського ДНЗ в судове засідання не з'явився без поважних причин вдруге, суд визнав за можливе розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - відділу освіти Воловецької РДА в судовому засіданні позов не визнавала, але після дослідження матеріалів справи визнала позов у частині незаконності звільнення з роботи, проте заперечувала проти задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди посилаючись на відсутність коштів для таких витрат.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що згідно з наказом Абранського ДНЗ від 01 грудня 2012 року № 2 ОСОБА_2 призначена на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 01 грудня 2008 року до 01 грудня 2009 року на підстави її заяви, в якій не зазначила строк на який просила укласти з нею трудовий договір. За наказом Абранського ДНЗ від 01 грудня 2009 року № 20 її було звільнено з посади вихователя у зв'язку з закінченням строку договору. Згідно з наказом Абранського ДНЗ від того ж дня, 01 грудня 2009 року № 20-а ОСОБА_2 була прийнята на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки до 30 травня 2010 року. Наказом Абранського ДНЗ від 31 жовтня 2012 року № 35 позивача звільнено з посади вихователя за закінченням строку дії договору, відповідно до п.2 ч.1 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до наказу Абранського ДНЗ від 01 листопада № 36 на підставі поданої заяви ОСОБА_2 була прийнята на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 01 листопада 2012 року до 31 грудня 2012 року. За наказом Абранського ДНЗ від 02 січня 2013 року № 1, на підставі заяви ОСОБА_2, було продовжено дію наказу від 01 листопада 2012 року № 36, з 02 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року. Згідно з наказом відповідача Абранського ДНЗ від 02 січня 2014 року № 1, на підставі заяви позивача, продовжено дію вищевказаного наказу відповідача з 02 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. У заявах позивача від 28 грудня 2012 року та від 27 грудня 2013 року не вказано строк, на який вона просила укласти трудовий договір. Наказом Абранського ДНЗ від 02 січня 2015 року № 1, на підставі заяви ОСОБА_2, відповідачем продовжено дію наказу від 02 січня 2014 року про прийняття її на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки у зв'язку з виробничою необхідністю з 02 січня 2015 року по 29 травня 2015 року. У заяві ОСОБА_2 від 31 грудня 2014 року не зазначено строк, на який вона просила продовжити дію наказу про прийняття на роботу.

Наказом відповідача від 29 травня 2015 року № 7 позивача звільнено з посади вихователя Абранського ДНЗ у зв'язку з закінченням строку договору на підставі п.2 ч.1 статті 36 КЗпП України.

Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили. Зокрема, згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року в справі № 300/505/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Абранського ДНЗ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 поновлено на посаді вихователя Абранського ДНЗ з 29 травня 2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 травня 2015 року по 11 вересня 2015 року в сумі 5 468 гривень 19 копійок та 1 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.6-8).

Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року в цій справі.

Згідно з наказом Абранського ДНЗ від 13.102015 року № 25 позивача поновлено на посаду вихователя з 29.05.2015 року на підставі рішення суду від 11 вересня 2015 року в справі № 300/505/15-ц (а.с.4).

За наказом Абранського ДНЗ від 31.05.2016 року № 11 позивач звільнена з посади вихователя Абранського ДНЗ у зв'язку з закінченням строку договору з 31 травня 2016 року, з виплатою грошової компенсації за 42 календарні дні невикористаної чергової відпустки (а.с.5).

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична ocoбa зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадка коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносин фактично тривають ї жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно із ч 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній poботі органом який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У розглядуваній справі суд встановив, що позивач стала постійним працівником Абранського ДНЗ, а тому у відповідача були відсутні підстави звільняти ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням строку договору. При цьому суд констатує, що в наказі про звільнення ОСОБА_2 з роботи від 31.05.2016 року № 11 відсутнє посилання на норму закону, на підставі якої позивач звільняється з роботи. Суд враховує також, що сторони не погоджували між собою укладання строкового трудового договору.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 39-1 ЦК України трудові договори, які були переукладені між сторонами без визначення їх строку вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади вихователя Абранського ДНЗ за наказом 31.05.2016 року № 11 проведено з грубим порушенням законодавства про працю, що тягне за собою поновлення позивача на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за рахунок відділу освіти Воловецької РДА, яка згідно з чинним законодавством є розпорядником бюджетних коштів щодо фінансування Абранського ДНЗ.

Згідно з довідкою відділу освіти Воловецької РДА від 21.06.2016 року № 01-25/334 заробітна плата ОСОБА_2 у Абранському ДНЗ за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, становила: за квітень 2016 року - 1402.84 гривні, за травень 2016 року - 1493.94 гривні, звідси середньомісячна заробітна плата становить: 1402.84 + 1493.94 = 2896.78 : 40 днів = 72 гривні 42 копійки.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача відділу освіти Воловецької РДА за період з дня звільнення, 31 травня 2016 року по день поновлення на роботі 03 жовтня 2016 року, що становить: червень 2006 року - 20 робочих днів + липень 2016 року - 21 робочий день + серпень 2016 року - 22 робочих дні + вересень 2016 року 22 робочих дні + 31 травня 2016 року - 1 робочий день та 03 жовтня 2016 року - 1 робочий день = 87 робочих днів х 72.42 гривні = 6300 гривень 54 копійки.

Відповідно до ч. I ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.9 роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги, що звільнення позивача відбулося з грубим порушенням трудового законодавства вдруге протягом року. Причому звільнення було проведене після поновлення на посаді позивача на підставі судового рішення, що набрало законної сили, в якому містяться висновки з питань порушення трудового законодавства відповідачем. Звільнення з роботи потягло за собою негативних наслідків у формі моральних страждань позивача, на утриманні якої знаходиться двоє неповнолітніх, і яка після звільнення з роботи позбавлена засобів до існування. Суд бере до уваги, що для відновлення свого порушеного права позивач знову змушена звертатися за захистом в суд, знову доводити обставини незаконності звільнення, на що потрібен час, тобто порушення прав позивачки є тривалим. Враховуючи викладене суд вважає, що справедливою є компенсація моральної шкоди в сумі 25 000 гривень.

Суд бере до уваги, що твердження представника відділу освіти Воловецької РДА про відсутність коштів на відшкодування моральної шкоди не є підставою для відмови позивачу в позові про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог пунктів 2, 5 ч.1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про: п.2 присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; п.5 поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Судові витрати на підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відділу освіти Воловецької РДА.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 208, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, суд вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Абранського дошкільного навчального закладу, відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді вихователя Абранського дошкільного навчального закладу з 31 травня 2016 року.

Стягнути з відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року по 03 жовтня 2016 року в сумі 6 300 (шість тисяч триста п'ятдесят чотири) гривні 54 копійки.

Стягнути з відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з відділу освіти Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області на користь держави судовий збір в сумі 1194 (тисячу сто дев'яносто чотири) гривні 45 копійок.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Вотьканич В. А.