Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державної реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного округу управління юстиції, Приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Людмили Олександрівни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію та визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частини будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частини зазначеного житлового будинку.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 17 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О. за № НОМЕР_4; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_1, щодо житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір відчуження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_3, щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 у частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2013 року щодо вказаної земельної ділянки, визнання права власності на зазначену земельну ділянку залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ВерхомійЛ.О. за № НОМЕР_4.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О. як державного реєстратора від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_1, щодо житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2, укладений 17 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О. як державного реєстратора від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_3, щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року в частині визнання права власності ОСОБА_3 на 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції станом на 15 квітня 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Тобто, у разі віднесення господарства до колгоспного двору кожен його член має право на частину майна двору в рівних частках.

Згідно з п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України (в редакції станом на день відкриття спадщини) у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на день відкриття спадщини), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції станом на день відкриття спадщини), згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За загальним правилом на здійснення права спільної часткової власності (володіння, користування та розпорядження спільним майном) необхідно одержати згоду інших співвласників (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

З огляду на це жоден зі співвласників не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших співвласників (за винятком правочину з відчуження належної йому частки у праві власності ст. 361 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2014 року, ухваленим у справі № 686/457/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Хмельницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/6 (16,7 %) частини житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_10, із яким вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 20 років, а 18 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ДембіцькоїІ.М. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу. Після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, яка належала покійному ОСОБА_10 як члену колгоспного двору згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 14 вересня 1982 року, виданим на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 09 вересня 1982 року № 204. На день смерті ОСОБА_10 право на спадкування його майна за законом мають: мати ОСОБА_4, дочка від першого шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - його дружина. Кожен зі спадкоємців за законом має право на 1/6 частки спірного будинку. Також відкрилася спадщина на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1, яка належала покійному ОСОБА_10 як члену колгоспного двору.

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2014 року позивач зареєструвала своє право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2014 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 грудня 2015 року.

Згідно з наявними у справі доказами суд обгрунтовано вважав, що на день смерті ОСОБА_10 право на спадкування належної йому 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га за законом мали: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по 1/6 частини кожен. Таким чином, станом на час відкриття спадщини, у тому числі на день укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, будинок та земельна ділянка перебували у спільній частковій власності сторін.

У зв'язку з цим та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 має право на 1/6 частини зазначеної земельної ділянки, яка є пропорційною до частки у праві власності на будинковолодіння.

Однак, не зважаючи на це, 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_5, за яким відчужила останній весь житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а також договір купівлі-продажу, за яким відчужила ОСОБА_5 всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за тією ж адресою.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорювані договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 підлягають визнанню недійсними як такі, зміст яких суперечить вищепереліченим нормам закону. Також суд правильно задовольнив похідну позовну вимогу до приватного нотаріуса Верхомій Л.О. про скасування зазначених рішень про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому на спростування заперечення представника відповідача про те, що земельна ділянка ОСОБА_3 у зв'язку з переходом до неї права власності на частку в будинку має бути меншою за 0,10 га, суд зазначив, що відповідно до технічного паспорта, виданого 19 вересня 2014 року Хмельницьким БТІ на будинковолодіння АДРЕСА_1, до будинковолодіння належить не лише будинок, а й два хліви, погріб, жомова яма та огорожа, крім того, згідно з висновком експерта від 21 жовтня 2015 року № 297/015 найбільш доцільна площа для обслуговування житлового будинку і надвірних будівель є 0,10 га.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладеного 17 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О. за № НОМЕР_4; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ВерхомійЛ.О. як державного реєстратора від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_1, щодо житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2, укладеного 17 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Верхомій Л.О. як державного реєстратора від 17 грудня 2013 року, індексний № НОМЕР_3, щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2; визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_2.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, усупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позовних вимог, не звернув достатньої уваги на предмет і підстави пред'явленого позову, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зокрема, помилковим і таким, що спростовується положеннями ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Установивши, що спірну земельну ділянку було приватизовано відповідачем ОСОБА_4, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю від 28 грудня 1999 року серії НОМЕР_5, і після визнання недійсним договору купівлі-продажі земельної ділянки ОСОБА_4 залишилася її одноосібним власником, що станом на час розгляду цієї справи в суді зазначений державний акт не скасовано, а за життя ОСОБА_10 не оспорював права власності матері на земельну ділянку, апеляційний суд безпідставно відмовив позивачу у захисті порушеного права у частині вирішення позовних вимог щодо земельної ділянки, залишивши поза увагою норми ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, згідно з якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року скасувати, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак