У Х В А Л А

1 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Світязької сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності, визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Світязької сільської ради Шацького району від 25 жовтня 2007 року №193 про оформлення права приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_4 на цей житловий будинок, яке зареєстроване у комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», електронний реєстраційний номер 21497943, вхідний №312 від 6 червня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частки вищевказаного житлового будинку.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 548, 549 ЦК УРСР.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_6 вступила у володіння та управління спадковим майном шляхом догляду за спірним житловим будинком, а згодом - і шляхом проживання в ньому. Так, позивачка здійснила поховання батька, влаштувала після його смерті у спірному будинку поминальні обряди, у неї знаходились ключі від будинку. Таким чином, ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частини спірного житлового будинку.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ :

- від 26 вересня 2012 року суд касаційної інстанції виходив з того, що статтями 548, 549 ЦК УРСР 1963 року визначалося, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном чи шляхом подання державній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини. Жодна із цих норм не визначала за необхідне прийняти спадкоємцем протягом шести місяців спадкове майно. Таким чином, оскільки позивач прийняла в установленому законом порядку спадщину після смерті спадкодавця, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна - грошовий вклад, усе спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця належить позивачу як спадкоємцю за законом, а тому висновок суду про пропуск позивачкою строку позовної давності, встановленого статтею 71 ЦК УРСР, є помилковим.

- від 9 березня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

- 6 листопада 2013 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може слугувати наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовин та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. При вирішенні питання про встановлення факту прийняття спадщини суд обмежився лише посиланням на пояснення свідків про приїзд позивачів до м. Староконстантинів в 1993 році і поділом між собою речей померлої, однак не зазначив, які конкретно дії кожного із позивачів свідчили про вступ в управління чи володіння майном та якими доказами це підтверджено. У порушення статті 212 ЦПК України суди не з'ясували предмет та підстави заявленого позову; не зазначили докази, якими підтверджено факт прийняття спадщини кожним із позивачів; не перевірили наявності умов для одержання позивачами у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та чи приймалася нотаріусом відмова в оформлені права на спадщину; не врахували, що визнання права власності можливо лише з підстав, передбачених законом.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Світязької сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності, визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема