Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «АХДУС», ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Троговий дім «Вента», про визнання договору поруки таким, що припинив дію, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Радикал Банк» (далі - ПАТ «Радикал Банк») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АХДУС» (далі - ТОВ «АХДУС»), ОСОБА_4, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «БУДПРОМКОНСАЛТ» (далі - ТОВ «БУДПРОМКОНСАЛТ»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Вента» (далі - ТОВ «Торговий Дім «Вента») про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 31 липня 2013 року між банком та ТОВ «АХДУС» укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 2 000 000 грн., процентною ставкою за користування кредитом 24 % та терміном повернення - 30 липня 2015 року. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 31 липня 2013 року було укладено договори поруки з: ТОВ «БУДПРОМКОНСАЛТ», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Банком зобов'язання за кредитним договором було виконано та надано позичальнику кредит, однак ТОВ «АХДУС» свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно не виконав, у зв'язку з чим станом 30 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 2 689 193,34 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Радикал Банк» просило стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Радикал Банк», треті особи: ТОВ «АХДУС», ОСОБА_4, ТОВ «БУДПРОМКОНСАЛТ», ТОВ «Торговий Дім «Вента», про визнання договору поруки від 31 липня 2013 року таким, що припинив дію, з підстав пропуску банком встановленого законом строку для пред'явлення відповідної вимоги до нього, як поручителя за кредитним договором.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Радикал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Радикал Банк», треті особи: ТОВ «АХДУС», ОСОБА_4, ТОВ «БУДПРОМКОНСАЛТ», ТОВ «Торговий Дім «Вента», про визнання договору поруки таким, що припинив дію, було виділено в окреме провадження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, позов ПАТ «Радикал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2013 року станом на 30 січня 2015 року в розмірі 2 377 933,23 грн., з яких: 777 777,90 грн. - поточна заборгованість за кредитом, 1 088 469,33 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 36 813,64 грн. - поточна заборгованість за процентами, 320 225,46 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 30 453,96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення прострочених процентів; 124 192,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення простроченого кредиту. В задоволенні решти первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджено обставини щодо порушення позичальником умов кредитного договору, забезпеченого договором поруки, а банк звернувся до поручителя з відповідною вимогою в межах строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що 31 липня 2013 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «АХДУС» було укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом - 2 000 000 грн., з процентною ставкою за користування кредитом - 24 % та терміном повернення до 30 липня 2015 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором ПАТ «Радикал Банк» 31 липня 2013 року було укладено окремі самостійні договори поруки з ТОВ «БУДПРОМКОНСАЛТ», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, можливих штрафних санкцій.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, надавши позичальнику - ТОВ «АХДУС» обумовлені кредитним договором кошти у розмірі 2 000 000 грн., що підтверджується наданими до позову виписками по особовим рахункам.

Позичальник зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, у зв'язку з чим у останнього виникла прострочена заборгованість за кредитом та процентами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з п. 5.1 договору поруки від 31 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Радикал Банк» та ОСОБА_3, сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками юридичних осіб і діє до повного виконання позичальником та поручителем своїх зобов'язань перед кредитором.

Пунктом 1.1.2 кредитного договору встановлено термін остаточного повернення кредиту до 30 липня 2015 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або законодавством.

Пунктом 2.4 кредитного договору було встановлено, що позичальник здійснює повернення кредиту/траншу кредиту платіжними дорученнями на відкритий йому позичковий рахунок у строки (терміни), визначені графіком погашення, що наведений у додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до кредитного договору було встановлено графік зменшення ліміту кредитної лінії, відповідно до якого перший черговий платіж у розмірі 111 111 грн. позичальник повинен був здійснити до 28 лютого 2014 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку вказана сума була сплачена.

Наступною датою чергового платежу згідно графіку, наведеного у додатку № 1 до кредитного договору, було визначено 31 березня 2014 року та останній згідно виписки по особовому рахунку було здійснено позичальником частково.

Таким чином, судом вірно встановлено, що право вимоги на дострокове повернення кредиту у відповідності до умов п. 4.4 кредитного договору виникло у банка, починаючи з 01 квітня 2014 року.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, строк дії кредитного договору визначено до 30 липня 2015 року, а тому на момент звернення банку до суду, його дія не закінчилася.

Таким чином, задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_3, починаючи з 01 квітня 2014 року. Разом з тим, банком не порушено строків, визначених ч. 4 ст. 559 К України, оскільки до суду він звернувся у серпні 2014 року, а тому відсутні підстави вважати поруку припиненою.

Судами під час вирішення спору встановлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів та розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Так, розрахунок боргу проведено з 01 квітня 2014 року по 01 грудня 2014 року, тобто в межах строків, визначених статями 257, 258 ЦК України.

Доказів, що відповідач за первісним позовом припинив сплату кредитних коштів з 01 січня 2014 року та з цього часу банк набув право вимоги за кредитом, а тому порука на момент звернення до суду припинилася, ОСОБА_3 не надав і такі в матеріалах справи відсутні.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення первісного позову частково та відмову в задоволенні зустрічного позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків місцевого та апеляційного судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська