УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про захист прав споживачів банківських послуг, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою адвокатом Кузьменко Світланою Володимирівною, на рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсними укладені між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) кредитний договір від 22 грудня 2006 року № 736-023/06Р та договір іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 26 грудня 2006 року між нею та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 41 000 дол. США зі сплатою 12 % річних зі строком повернення до 22 грудня 2028 року.

Позивачка зазначала, що в якості забезпечення виконання зобов'язання щодо погашення кредиту 22 грудня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 4 по бул. 50 років Перемоги, 52 у м. Біла Церква Київської області.

Посилаючись на порушення банком при укладенні вищевказаних правочинів вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: відсутності в договорі істотної умови - ціни, тобто сукупної вартості кредитного договору, детального розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило її можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 22 грудня 2006 року № 736-023/06Р, укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 з моменту укладення.

Визнано недійсним договір іпотеки від 22 грудня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 160, посвідчений та укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 з моменту укладення.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Кузьменко С.В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ПАТ КБ «Правекс-Банк», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахувавши експертний висновок від 02 листопада 2015 року, виходив з того, що наслідком укладення договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими позивачка не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, банк приховав від споживача фактичні суми по кредиту, позбавивши її права прийняти відповідне правильне рішення, оскільки ОСОБА_4 не володіє спеціальними знаннями в галузі права та банківської справи.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України«Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, встановив, що договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами власноручно та скріплено печаткою банку, сторонами досягнуто усіх істотних умов договору, а саме: визначена сума та валюта кредиту, що надається банком, визначено строк на який було видано кредит та відсоток, що потрібно сплачувати за користування кредитом, а також умови погашення заборгованості та сплати відсотків, дійшовши обґрунтованого висновку про додержання сторонамипри укладенні спірних договорів усіх вимог, необхідних для чинності цих правочинів, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено висновок експертного економічного дослідження від 02 листопада 2015 року № 760 як неналежний доказ у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки останній було проведено на запит адвоката позивачки з порушенням порядку, встановленого ст. 143 ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом КузьменкоСвітланою Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович