Справа № 415/1098/16-ц
Провадження № 2/415/649/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань Дьоміновій О.М.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за межі України дитини без згоди та супроводу другого з батьків, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради,

у с т а н о в и в:

Позивач звернулася до відповідача з уточненим позовом про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за межі України , посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем , який було розірвано . Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає разом з нею на знаходиться на її утриманні. В теперішній час вона проживає та працює у Російській Федерації, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, відмовляється надати їй дозвіл на виїзд дитини без пояснення причин. Вважає, що така позицію відповідача шкодить інтересам дитини. Просила дозволити їй виїхати разом з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем її проживання та роботи до Російської Федерації на період з 26 квітня 2016 року по 15 лютого 2018 року з поверненням дитини до України один раз в три місяця без згоди відповідача.

У судовому засіданні позивачка підтримала уточнений позов та просила його задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Доповнила, що на її утриманні знаходиться ще дитина від першого шлюбу, яка є інвалідом, для лікування якої потрібні грошові кошти, тому змушена виїхати на заробітки до Російської Федерації для матеріального утримання лівої дітей, бо матеріально відповідач дочку від шлюбу не підтримує. Неналежним чином доглядає за нею, залишивши коляску без догляду, коляка поїхала та перевернулась, у дитини був легкий ушиб голови. Другий раз , коли грався з дитиною у шестимісячному віці , дитини отримана зміщення хряща, викликали швидку допомогу, накладали шину на плече, тобто він халатно відноситься до виховання дитини. У 2015 році поїхавши на заробітки залишила дитину на відповідача, який не міг її утримувати матеріально , був заробітну плату на роботі йому не виплачували. Відповідач проживає в будинку, в якому відсутні належні умови, відсутні вода. Вважає, що разом з нею дитині буде більш комфортно, оскільки вона працює, має стабільну заробітну плату 55 000,00 рублів, місце проживання , за яке оплачує 15 тис. рублів щомісячно,знаходиться рядом з місцем роботи, ще має кошти, щоб допомагати батьками та дочці від першого шлюбу. Має намір влаштувати дитину в дитячий садочок, але вирішити це питання можливо тільки коли дитина буде обстежена в лікарні. Кожні три місяці вона буде приїжджати в Лисичанськ, де відповідач може спілкуватися з дитиною, бо спілкуватися з дитиною вона йому не забороняє.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважає, що оскільки дитина маленька , повинна знаходитися разом з матір»ю.

Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що виїзд дочки разом з позивачкою позбавить його права спілкуватися з дитиною. Залишати дитину разом з батьками позивачки не має підстав, бо її батьки не працюють, матеріально не забезпечені, тому коли дитини знаходиться у них, він не бажає платити аліменти на утримання дитини, бо аліменти не будуть використовуватися саме на його дитину. Він працює, отримує заробітну плату, зможе утримувати дитини, влаштує ї у дитячий садок. Вважає, що у позивачки відсутні умови для проживання з нею дитини, тому не погоджується на її виїзд .

Представник органу опіки та піклування Боднарчук Л.І. не заперечувала проти задоволення уточненого позову та просила прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав у судовому засіданні, що його дочка , позивача по справі та відповідач перебували у шлюбі, поті розірвали шлюб, бо відповідач займався рукоприкладством. Окрім комп»ютера, нічого не знає , через це з дитиною мало спілкується. Позивачка хоче забрати доньку із собою , бо вона працює, має змогу влаштувати дитину до дитячого садка, а також бути поруч з дочкою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала у судовому засіданні, що знає позивачку як енергійну, працьовиту жінку, яка їй розповідала, що в теперішній час працює в Російській Федерації на заробітках та хоче забрати з собою молодшу дочку, має можливість влаштувати дитини до дитячого садка, а відповідач заперечує проти цього.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала суду, що оскільки позивачка проживає в Російській Федерації на квартирі, робота тимчасова, її син не хоче давати дозвіл на виїзд дочки разом з позивачкою, хоче також займатися вихованням дитини. Вважає, що в змозі матеріально утримувати дитину. Дитини проживала разом з ним, він купував ї й курточки, кофтинки, продукти харчування.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала у судовому засіданні, що знає відповідача як порядку людину. Коли позивачка виїздила ,а дитини знаходилась у відповідача, він готував їй їжу, доглядав з дитиною. Батьки позивачки дозволяли йому спілкуватися з дочкою.

Вона працює разом з відповідачем, заробітну плату на підприємстві виплачують своєчасно.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі , який було розірвано рішенням Лисичанського міського суду від 06.10.2015 року ( а.с.6)

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження вказаний відповідач ОСОБА_4, мати - ОСОБА_2 (а.с.5 ). Позивачка в АДРЕСА_1 15.02.216 року уклала договір найму жилого приміщення на два роки( а.с.13-15). Сторони проживають окремо . Судом встановлено, що відповідач періодично займається вихованням доньки, частково її матеріально забезпечує, приймає участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Враховуючи, що дитини малолітня, потребує догляду та виховання з боку матері, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_12 разом з матір»ю до Російської Федерації з повернення в Україну кожні три місяці на період з 26.04.2016 року по 15.02.2018 року.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України від 21.01.2014 року № 3857-Х1, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», Правилами оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) .

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків ( усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку , без згоди та супроводу другого з батьків.

Правила оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 ( із змінами) визначено, зокрема , що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів : паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до правил, записано дитину , яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитини, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку у цій держави, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини і він відсутній у пункті пропуску; коли в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України, чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред»явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішенні суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України ( під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон з метою проживання разом з матір»ю, у зв»язку з малолітнім. віком, відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.7, 159 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", ст.ст.10,11, 60, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за межі України дитини без згоди та супроводу другого з батьків, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди та повернення до України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, під зобов'язання її зворотного повернення один раз на три місяці , у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на період з 26 квітня 2016 року по 15 лютого 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко