АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/787/16 Справа № 199/2091/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що останнім часом в сім'ї відбуваються сварки та суперечки через непорозуміння між подружжям, причиною яких є протилежні погляди на життя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене вище рішення, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням процесуального і матеріального права.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута у відсутність відповідача, яка повідомлена про слухання справи належним чином, однак двічі на виклик до суду не з'явилася, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд, першої інстанції виходив з того, що сторони знаходяться в шлюбі з 11.10.2003 року, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне господарство сторонами не ведеться.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2015 року була надано сторонам строк для примирення 6 місяців.

Після закінчення терміну, позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка заперечувала.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів суду, що сумісне життя з відповідачкою і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дочки.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Під час розгляду справ про розірвання шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позивача про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до примирення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3,4 ст. 56 СК України).

Позивач категорично заперечував проти збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе.

В апеляційному суді позивач наполягав на розірвання шлюбу, пояснивши, що сумісне життя з відповідачкою і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки відповідачка має стосунки з іншим чоловіком, а він має стосунки з іншої жінкою.

Судом вжиті заходи щодо примирення подружжя, і наданий строк для їх примирення 6 місяців, однак за цей час сторони буд-яких дій, направлених на примирення та збереження сім'ї, не було.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу на теперішній час є можливим, суду не надані.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не врахував вищезазначені обставини справи, вимоги законодавства, у зв'язку із цим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 960 - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

СУДДІ: