АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/1104/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1272/16Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Пікуля В.П.

при секретарі: Діхтяр Т.В.

за участі позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди й завданих збитків та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди й завданих збитків внаслідок незаконного утримання, використання та експлуатації майна на власний розсуд та на власну вигоду без погодження або без дозволу власника майна, та без виплати винагороди за це власникові майна, починаючи з 30 липня 2010 року, а саме: вартість майна, яке не було повернуто у належному комплектуючому стані за цільовим призначенням на суму 11 200 грн.; вартість різниці за наслідками продажу зношеного з 30 липня 2010 року по 13 листопада 2014 року майна на суму 1 605 грн.; збитки від вимушеної реалізації на металобрухт непридатного для використання за цільовим призначенням майна внаслідок тривалого його використання та експлуатації відповідачем на суму 3305 грн., та стягнення моральної шкоди в сумі 35000 грн.

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з заявоюпро збільшення позовних вимог, під час судового розгляду справи 02 березня 2016 року частково уточнила позовні вимоги, й остаточно просила: поновити строк звернення до суду з позовом про стягнення збитків, в тому числі по стягненню інфляційних нарахувань, пені та 3% річних, повязаних з незаконним заволодінням майна, неповерненням майна, невиконання судового рішення щодо витребування (повернення) майна та утримання частини майна за період з 30 липня 2010 року з підстав тривалості та продовження порушення; стягнути з відповідача на її користь завдані матеріальну шкоду й завдані збитки внаслідок незаконного утримання, використання та експлуатації майна (на загальну суму 48 459 грн. 79 коп.) на власний розсуд та на власну вигоду без погодження або без дозволу власника майна, та без виплати винагороди за це власникові майна, починаючи з 30 липня 2010 року, визначених за вартістю оціночної діяльності від 02 грудня 2010 року, та прийнятих за основу рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року по справі №22-ц3206/11, культиватором вартістю 3 150 грн., катком вартістю 2 550 грн., картоплекопачем вартістю 6 800 грн., картоплеобгортачем вартістю 1 000 грн., карою вартістю 8500 грн., компресором вартістю 505 грн. 80 коп., свердлильним станком вартістю 1105 грн., електродрилю вартістю 145 грн. 80 коп., електроножицями вартістю 416 грн. 50 коп., двома зварювальними апаратами вартістю 850 грн. та 1 275 грн., електролобзиком вартістю 178 грн. 50 коп., циркуляркою вартістю 1 275 грн., бетономішалкою вартістю 1 275 грн. на загальну суму 48 459 грн. 79 коп., а саме: вартості різниці за наслідками продажу зношеного з 30 липня 2010 року по 13 листопада 2014 року майна на суму 1 605 грн.; збитків від вимушеної реалізації на металобрухт непридатного для використання за цільовим призначенням майна внаслідок тривалого його використання та експлуатації відповідачем на суму 3 305 грн.; збитків у вигляді інфляційних нарахувань, пені та 3% річних, повязаних з незаконним заволодінням майна, неповерненням майна, невиконання судового рішення щодо витре-бування (повернення) майна та утримання частини майна за період з 30 липня 2010 року по 31 січня 2016 року у розмірі 43 549 грн. 79 коп. Також просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду за незаконне тривале утримання, використання і експлуатацію на власний розсуд та на власну вигоду без погодження або без дозволу власника майна, та без виплати винагороди за це власникові майна, починаючи з 19 грудня 2013 року культиватора, катка, картоплекопача, картоплеобгортача, кари, компресора, свердлильного станка, електродрилі, електроножиць, двох зварювальних апаратів, електролобзика, циркулярки, бетономішалки, у сумі по 2 500 грн. за кожен предмет, на загальну суму 35 000 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею судове рішення та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За нормами ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2010 року було вжито заходи забезпечення позову по справі №2-10/11 (№2-1094/10) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, у тому числі і на спірне рухоме майно, яке знаходилось у відповідача за адресою: 1 пров. Ковпака, 12, смт Котельва Полтавської області. Виконавче провадження з виконання зазначеної ухвали суду відкрито 18 серня 2010 року та закрито 26 серпня 2010 року у звязку накладенням арешту на майно боржника відповідно до витягів від 19 серпня 2010 року.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, визначення порядку володіння та користування майном, що є спільною сумісною власністю подружжя; та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя в натурі, визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, задоволені частково, та відмовлено у задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання за кожним із третіх осіб права власності на 1/4 частину спірного рухомого та нерухомого майна, виділення рухомого майна в натурі, визначення порядку користування спільним сумісним майном. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року в частині розподілу спільного майна подружжя та визнання права власності, скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. У іншій частині рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року залишено без змін.

Вищевказаним рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, виділивши їй: культиватор вартістю 3150 грн., каток - 2550 грн., картоплекопач 6 800 грн., картоплеобгортач 1 000 грн., кару 8 500 грн., компресором 505 грн. 80 коп., свердлильний станок 1 105 грн., електродриль 145 грн. 80 коп., електроножиці 416 грн. 50 коп., два зварювальні апарати вартістю 850 грн. та 1275 грн., електролобзик 178 грн. 50 коп., циркуляру 1 275 грн., бетономішалку 1 275 грн.; подрібнювач зерна 510 грн., металеву тачку 425 грн., корморізку 510 грн., холодильник 722 грн. 50 коп., морозильну камеру 765 грн., меблеву стінку 1 320 грн., пральну машину 1201 грн. 90 грн., а всього на суму 34 481 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року в частині визнання за позивачем права власності на ? частку у спільному майні залишено без змін.

14 січня 2013 року на виконання вищевказаних судових рішень Котелевським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №2-10/11 (22ц-3206/11) про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, з виділенням їй рухомого майна, зазначеного вище у рішенні апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця ВДВС Котелевського РУЮ у Полтавській області Сидорової С.А. від 08 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-10/11, виданим Котелевським районним судом Полтавської області 14 січня 2013 року.

З матеріалів справи, а саме рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2013 року (справа №535/880/13-ц) вбачається що, у ОСОБА_3 витребувано та передано ОСОБА_2 майно, яке знаходиться за адресою: 1-й пров. Ковпака, 12, смт. Котельва Полтавської області, а саме: культиватор вартістю 3 150 грн., каток вартістю 2 550 грн., картоплекопач вартістю 6 800 грн., картоплеобгортач вартістю 1000 грн., кару вартістю 8 500 грн., компресор вартістю 505 грн. 80 коп., свердлильний станок вартістю 1105 грн., електродриль вартістю 145 грн. 80 коп., електроножиці вартістю 416 грн. 50 коп., два зварювальні апарати вартістю 850 грн. та 1 275 грн., електролобзик вартістю 178 грн. 50 коп., циркулярку вартістю 1 275 грн., бетономішалку вартістю 1 275 грн.

Окрім того, судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року Котелевським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №535/880/13-ц про витребування у ОСОБА_3 та передання ОСОБА_2 майна, зазначеного у рішенні Котелевського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2013 року.

04 листопада 2013 року державним виконавцем ВДВС Котелевського РУЮ у Полтавській області Васильченко А.К. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №535/880/13-ц, виданим Котелевським районним судом Полтавської області 30 жовтня 2013 року.

Також судом встановлено, підтверджується відповідними доказами, що постановою державного виконавця ВДВС Котелевського РУЮ у Полтавській області Васильченко А.К. від 15 лютого 2014 року, яка не оскаржена сторонами виконавчого провадження, виконавчий лист №535/880/13-ц, виданий Котелевським районним судом Полтавської області 30 жовтня 2013 року, повернутий стягувачу. Виконавчий лист міг бути повторно предявлений для виконання в строк до 15 грудня 2015 року. Під час проведення виконавчих дій із залученням спеціалістів для ідентифікації майна за адресою смт. Котельва, 1 пров. Ковпака, 12, встановлено, що майно яке необхідно вилучити у боржника та передати стягувачу а саме: картоплекопач, картоплеобгортач, циркулярка відсутні. Наявні лише деталі цього майна, а саме: лапи від картоплеобгортача, диск розпиловочний від циркулярки та рама від картоплекопача. Від отримання двох зварювальних апаратів стягувач відмовилась.

Відповідно до постанови слідчого СВ Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 від 28 жовтня 2015 року кримінальне провадження №0000492 від 13 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, закрито у звязку із встановленням відсутності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України. У постанові слідчого зазначено, що під час провадження досудового розслідування даного кримінального провадження не здобуто жодних доказів вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, так як факт розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення майна або інших незаконних дій з майном, на яке накладено арешт тощо не підтвердив жодний допитаний свідок, а у звязку із знищенням виконавчого провадження №20891241, зясувати чи попереджався ОСОБА_3 про необхідність збереження майна неможливо, так як це не підтверджено також державним виконавцем, який проводив виконавчі дії по даному виконавчому провадженню. Зазначена вище постанова слідчого сторонами по справі не оскаржена.

Згідно звіту про оцінку майна від 02 грудня 2010 року, проведеної директором ПП «Оцінювач» ОСОБА_8 , на вирішення якої було поставлено питання про дійсну вартість обєктів оцінки на день їх оцінки, зазначено, що всі обєкти оцінки мають досить тривалий термін експлуатації, тому оцінювач в основу розрахунків поклав цінові пропозиції, що існують на подібний товар на речовому ринку м. Полтави, де пропонуються до продажу вироби, що виготовлені кустарним способом та вироби промислові, що були у використанні. Фото майна, що підлягало оцінці, додані до звіту про оцінку майна, не ідентифіковані.

За висновком судової автотоварознавчої експертизи №1902 від 10 березня 2011 року, проведеної по цивільній справі №2-10/11 відповідно до ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 27 січня 2011 року, надані на огляд сільськогосподарські знаряддя: культиватор, картоплесаджалка та картоплекопач є виробами кустарного виготовлення, в конструкції яких використані складники заводського виготовлення, які перебували у використанні. Визначити вартість по кожному знаряддю виходячи із наданих даних не було можливим.

Таким чином, встановлено, що технічний стан спірного спільного майна подружжя сторін не був предметом оцінки чи експертного дослідження у ході судового розгляду справ щодо поділу спільного майна подружжя чи витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За нормами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи приписи ст. ст. 22, 1166 ЦК України, позивач повинна довести факт заподіяння шкоди в даному випадку.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів зношеності майна (втрати його вартості з моменту накладення арешту на майно й до повернення їй під час виконавчого провадження) отриманого нею у ході здійснення виконавчого провадження, та відносно технічного стану якого згодом мала претензії до відповідача. Позивачка скористалась своїм правом щодо володіння та розпорядження належним їй майном шляхом продажу вказаного майна чи його реалізації на металобрухт.

При цьому судом встановлено, що вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди та завданих збитків, що складаються з вартості різниці внаслідок продажу зношеного за період з 30 липня 2010 року по 13 листопада 2014 року майна на суму 1 605 грн. та збитків від вимушеної реалізації на металобрухт непридатного для використання за цільовим призначенням майна через тривале його використання та експлуатацію відповідачем на суму 3 305 грн. не підтверджується належними і допустимими доказами щодо факту заподіяння зазначеної матеріальної шкоди й збитків та їх розмір, в звязку з чим суд дійшов правомірного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Окрім того, оскільки між сторонами склалися відносини з приводу невиконання відповідачем судового рішення щодо поділу спільного майна подружжя, а не договірні відносини, вірним є висновок суду про те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягає.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільноправову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 13 січня 2016 року по справі № 6-3019цс15 та від 20.01.2016 року №6-2759цс15, які відповідно до приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязкові для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Обгрунтованим є також висновок районного суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, вірно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині, з огляду на те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування майнової шкоди та завданих збитків, у задоволенні яких ОСОБА_2 з вищенаведених підстав відмовлено. Звідси, правильним є висновок суду щодо відсутні підстав для задоволення вимог і в частині відшкодування моральної шкоди.

Посилання позивача на надані до суду апеляційної інстанції на обґрунтування її позовних вимог письмові пояснення осіб, не заслуговують на увагу, оскільки, в розумінні норм ст. ст. 58, 59 ЦПК України, вони не є належними та допустимими доказами.

Також інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процессуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: