РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що його батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належала кооперативна квартира в ЖБК ім.. «Артема» за адресою: м. Харків, вїзд Фесенківський, 2 кв. 20. Вартість квартири ними була сплачена повністю в 1987 році. Після смерті матері, яка померла 07.01.1991 році, батько зареєстрував квартиру на своє імя не враховуючи інтересів неповнолітніх його та його рідного брата та в подальшому, а саме 17.06.2006 року продав вищезазначену квартиру ОСОБА_7

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року договір купівлі продажу квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові , укладений 17 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий № 2048, визнаний недійсним в частині купівлі продажу 1/6 частики квартири. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої 07.01.1991 року.

11 вересня 2012 року помер ОСОБА_7 та після його смерті його дружина ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка.

18 вересня позивач подав документи на реєстрацію права власності належної йому частки квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові, однак державний реєстратор відмовив йому у реєстрації, оскільки право власності на спірну квартиру належить ОСОБА_2 на праві спадкоємиці.

Під час розгляду справи з інформаційній довідці Реєстру права власності на нерухоме майно стало відомо, що спірна квартира №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові 04.12.2015 року була продана ОСОБА_4 , яка є її власницею на теперішній час.

ОСОБА_1 вважає порушеним своє право на власність та просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-413 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові від 04.12.2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 належну йому на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року 1/6 частину квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові та надати її ОСОБА_1 для володіння, користування та розпорядженням своїм майном з урахуванням уточненого позову.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги уточненого позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 зперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась, повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, причини не явки суду не повідомила.

Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-413, ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частку квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 від якої відмовилась донька померлого на користь матері (а. с. 135).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року договір купівлі продажу квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові , укладений 17 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий № 2048, визнаний недійсним в частині купівлі продажу 1/6 частики квартири. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої 07.01.1991 року (дослідженому в судовому засіданні шляхом огляду матеріалів цивільної справи № 2/641/2171/14), які набрали законної сили, а тому посилання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про помилковість вищевказаних рішень, суд до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України , свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»N 7, від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-413 на імя ОСОБА_2 було видане без врахування права на частку у спадковому майні спадкоємця ОСОБА_1 а тому відповідно до положень статті 1301 ЦК України отримане нею свідоцтво про право на спадщину суд визнає частково недійсним у розмірі 1/3 його частині, що складає 1/6 частині від загальної частини квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові.

Відповідно до Цивільного Кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Проте статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Таким чином, на угоду укладену з порушенням вимог закону не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція),якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України у разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати( добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

За таких обставин, права особи, яка вважає себе власником майна або законним користувачем, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215,216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

ОСОБА_1 не був стороною в договорі купівлі-продажу квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові від 04.12.2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Як встановлено судом, ОСОБА_4, яка придбала квартиру у ОСОБА_2 є особою, яка не знала і не могла знати про те, що особа, у якої придбано квартиру , не мала права її відчужувати, тобто є добросовісним набувачем в порозумінні частини 1 статі 388 ЦК України. Данну обставину підтвердив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та на підтвердження цього надав для огляду договір купівлі-продажу квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові від 04.12.2015 року, в якому зазначено, що прав що до квартири у третіх осіб немає, внаслідок відчуження квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Таким чином, суд врахувавши, що власником 1/6 частки спірного нерухомого майна а саме квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові є позивач ОСОБА_1 і воно вибуло з його володіння не з його волі, вважає, що позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 належну йому на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року 1/6 частину квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові та надання її ОСОБА_1 для володіння, користування та розпорядженням своїм майном, підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту та може безперешкодно зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на належну йому частку спірної квартири, є безпідставним з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1липня 2004 року N 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнень, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень повний захист прав та інтересів.

Оскільки витребування частини квартири на користь позивача має бути наслідком позбавлення ОСОБА_4 права власності на цю квартиру, то відповідно має бути частково скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно - на квартиру за ОСОБА_4

Витребування майна із чужого незаконного володіння означає повернення у власність позивача належної йому квартири і реєстрація права власності за позивачем на належну йому квартиру має бути поновлено у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відомості до вказаного реєстру вносяться на підставі правовстановлюючого документу на майно, але такий документ у позивача відсутній, і документ, який підтверджує його право власності на квартиру є рішення суду про витребування квартири із чужого незаконного володіння.

Крім того Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 26764538 від 04.12.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на частку квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові (а. с. 218).

Оскільки ухвало Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Держави у розмірі 487,20 грн. та ОСОБА_4 ПН НОМЕР_1 на користь Держави у розмірі 551,20 грн., що відповідає положенням ч. 2 ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209,212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові від 19 червня 2013 року виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-413 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 його частині, що складає 1/6 частині від загальної частини квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 належну йому на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року 1/6 частину квартири №20 будинку №2 по Фесенківському вїзду в м. Харкові та надати її ОСОБА_1 для володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Стягнути з ОСОБА_2 ПН НОМЕР_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ПН НОМЕР_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_11