Справа№487/2297/16-ц
Провадження №2/487/1484/16
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05.05.2016 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Темнікова А.О. розглянувши клопотання про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання.

Одночасно із подачею позову ОСОБА_1 заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_2. В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відповідач є пенсіонером та відноситься до категорії малозабезпечених громадян, у звязку з чим необхідно накласти арешт на квартиру до повного розрахунку відповідача з позивачем за можливим позитивним рішенням у справі. Внаслідок втручання сторонньої особи та введення в оману договір дарування ОСОБА_3 ОСОБА_1 спірної квартири рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва 23 березня 2016 року визнано недійсним. Отже, якщо квартира стала предметом умисного торгу та введення відповідача в оману, то та особа, яка спонукала відповідача ОСОБА_3 на розірвання з ОСОБА_1 договору одразу проявить себе, намагаючись якимось чином вирішити питання зняття арешту з квартири та сплати позивачу понесених витрат. Якщо це була добра воля відповідача, то він від накладення арешту нічого не втратить. За цього ж, якщо боржник помре не сплативши ОСОБА_1 боргу, то його квартира відійде державі та її отримає добросовісний безквартирний черговик та житло, і вона не достанеться будь-кому із шахраїв.

Суд, дослідивши матеріали, вважає заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно частини 1 статті 152 ЦПК України, позов забезпечується також забороною вчиняти певні дії і передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не вмотивував, які саме підстави дають привід припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Приходячи до даного висновку суд враховує, що сам факт звернення до суду із позовом, не є беззаперечним доказом того, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду. Крім того, у заяві не обґрунтована співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, їх необхідність і достатність для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити за необґрунтованістю у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання.

СУДДЯ: А.О.ТЕМНІКОВА