АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми завдатку у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/3706/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9700/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з відповідача 38 500 доларів США, що станом на 14.03.2014 року по курсу НБУ становило 364 822,15 грн. та покласти на нього судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог, посилалася на те, що між сторонами було укладено договір завдатку відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався продати належну йому квартиру в строк до 31.10.2013 року про що укласти відповідний договір купівлі - продажу, а позивач зобов'язана була сплатити відповідачу у визначений договором строк вартість квартири, розмір якої становить 90 000 доларів США, що станом на 23.10.2013 року становило 719 370 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору завдатку, позивачем було сплачено відповідачу кошти в розмірі 20 000 доларів США про що ним було складено відповідну розписку.

Крім того позивач вказувала на те, що умовами договору завдатку визначено, що у випадку невиконання відповідачем умов вказаного договору, він зобов'язаний сплатити на користь позивача подвійний розмір завдатку, який відповідно до умов зазначеного вище договору становить 18 500 доларів США.

Станом на 31.10.2013 року відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не уклав відповідного договору купівлі-продажу квартири. Позивачу стало відомо, що 01.11.2013 року відповідач подарував свою квартиру ОСОБА_5 про що було укладено відповідний договір дарування квартири.

В зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань по договору завдатку, позивач просила стягнути з відповідача вказану в позові суму коштів.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2014р. становить 189 518 грн. та 1 895,18 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, за результатом розгляду апеляційної скарги позивача, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року в частині відмовлених вимог скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 18 500 доларів США, що еквівалентно 147 870,5 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року скасовано та передано питання на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року в частині відмовлених вимог скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині з інших підстав.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про скасування заочного рішення від 25 червня 2014 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення 20 000 доларів США, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилалася на його незаконність, неповноту встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в цій частині та ухвалити нове, яким вказані позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування скарги, посилався на те, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не врахував практику ВСУ з розгляду подібних справ, що призвело до ухвалення незаконного рішення в частині стягнення з нього завдатку.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції повинен був встановити, що саме стало причиною не укладання основного договору та з чиєї вини його не було укладено. На його думку, договір не був укладений саме з вини позивача, що можуть підтвердити свідки, яких апелянт просить допитати під час апеляційного перегляду справи.

Щодо укладання договору дарування квартири, апелянт зазначає, що подарував квартиру вже після спливу терміну, який був обмовлений сторонами для укладання договору купівлі-продажу квартири.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір № 1 про завдаток, згідно умов якого сторони погодили, що в строк до 31 жовтня 2013 року відповідач зобов'язується продати, а позивач зобов'язується купити належну відповідачеві квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 256,7 кв. м, за 90 000,00 доларів США, що за курсом НБУ становило 719 370,00 грн.

Умовами п. п. 5.2, 5.3 вказаного договору завдатку було також передбачено, що в разі порушення умов договору (відмови від продажу у встановлений строк чи інших причин) продавцем, тобто відповідачем, - продавець зобов'язується повернути покупцю завдаток в подвійному розмірі, а в разі відмови від укладення договору купівлі-продажу квартири покупцем у встановлений строк, завдаток останньому не повертається.

З розписки від 23 жовтня 2013 року вбачається, що позивач передав, а відповідач отримав від ОСОБА_2 20 000,00 доларів США у якості завдатку за квартиру по адресу АДРЕСА_2 згідно договору про завдаток № 1 від 23 жовтня 2013 року.

Задовольняючи позов в частині стягнення завдатку у розмірі еквівалентному 20 000 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що договір укладений між сторонами відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Позивач зі свого боку виконала умови нікчемного договору та передала відповідачу гроші, що підтверджується розпискою від 23.10.2013 р., а відповідач ухилився від виконання своєї частини договору, та подарував свою квартиру, яка підлягала продажу іншій особі.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами в справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, та уклали договір завдатку який відповідно до ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 219 ЦК України, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, то отримана відповідачем від позивача грошова сума у розмірі 20 000 доларів є авансом, який підлягає поверненню.

Правова позиція щодо повернення авансу викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6 - 176 цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача 20 000 доларів США сплачених на користь позивача, проте помилково вказав, що сума яка стягується є завдатком.

З викладених підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянта с приводу того, що суд першої інстанції не встановив з чиєї вини не був укладений основний договір. Оскільки сторони уклали договір, який є нікчемним з моменту його укладення, а вимоги щодо визнання його дійсним сторонами не заявлялись, то спору щодо належного або неналежного виконання сторонами умов цього договору не може бути, оскільки сторони не набули прав та обов'язків за цим договором.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що укладання договору купівлі-продажу 31.10.2013р. не відбулося, натомість відповідач, 01.11.2013р. подарував спірну квартиру ОСОБА_5 (племіннику).

За наведених обставин та приймаючи до уваги те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надав докази на підтвердження того, що не укладання вказаного договору сталося саме з вини позивача, колегія суддів вважає, що не укладання між сторонами по справі вказаного договору купівлі-продажу спірної квартири відбулося саме з вини відповідача, по справі.

Такий же висновок міститься і в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, яке було ухвалено в рамках даної цивільної справи, набрало законної сили та не було оскаржено відповідачем в касаційному порядку.

Колегія суддів також приймає до уваги доводи самого апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що саме він відмовився продавати квартиру позивачу за суму в 90 000 доларів США 31 жовтня 2013 року, оскільки дана сума була вписана у договір виключно на прохання сторони покупця, а справжня ж суму, за яку сторони домовлялися продати квартиру являється 172 000 долари США.

Тобто відповідач визнає ту обставину, що саме з його вини, у встановлений сторонами строк, не був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 256,7 кв.м, за 90 000,00 доларів США.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, в матеріалах справи міститься договір № 1 про завдаток, укладений між сторонами даного спору, згідно умов якого сторони погодили, що продажна вартість квартири становить 719 370,00 грн., що за курсом НБУ, було еквівалентно саме 90 000,00 доларів США.

Доводи апелянта про те, що вказана ціна не відповідає справжній домовленій між сторонами ціні об'єкта нерухомості, побудовані виключно на припущеннях, оскільки жодних належних переконливих доказів іншого, апелянтом надано не було.

Копії скрін-шотів з передпродажної переписки відповідача з чоловіком позивача, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки неможливо встановити їх справжність.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року зміні, шляхом виключення з рішення суду посилання на те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдаток.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) завдатку у розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2014р. становить 189 518 грн., змінити, виклавши рішення суду в цій частині в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2014 р. становить 189 518 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді