Справа № 462/1802/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 серпня 2016 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Залізничний РВ у м.Львові Головного управління ДМСУ у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 1.04.2016 року звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15 грудня 2007 року. Крім неї в квартирі зареєстровані її донька та відповідач по справі ОСОБА_2, попередня власниця зазначеної квартири, яка не проживає в ній понад вісім років. Відповідач є громадянкою США з 18.01.2005 року та постійно проживає у США. Відсутність у відповідача внутрішнього паспорта України позбавляє її можливості знятись з реєстрації в Україні. Реєстрація у квартирі відповідача порушує її права і вона змушена звернутися до суду. Просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час та розгляд справи попереджена належним чином, причина неявки суду невідомо.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про час та розгляд справи попереджена належним чином, причина неявки суду невідомо, надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень суду не надала, позивач не заперечував проти винесення заочного рішення, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 15 .12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Красовською А.В. у реєстрі №6878. Як вбачається з зазначеного договору дарувальником квартири була ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1), що проживає за адресою АДРЕСА_3, від імені якої під час укладання зазначеного договору діяв ОСОБА_6 за довіреністю , посвідченою нотаріусом штату Огайо у м.Каламбус 1 вересня 2007 року. З наданої суду копії зазначеної довіреності вбачається, що відповідач постійно проживає в США .

З довідки, наданої ЛКП «Сигнівка» від 19.03.2016р. за №301 вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_7, дочка, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з Актами обстеження від 29.11.2010 року, 20.09.2012 року, 29.10.2012 року, 17.11.2015 року, 4.02.2016 року, складеними ЛКП «Сигнівка», відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає, її речей немає.

Таким чином, судом безспірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі та не є її власником, і не є членом сім'ї власника. Тому вимоги позивача обґрунтовані.

Разом з тим, посилання позивача на ст.71 ЖК України, як на підставу своїх вимог, є хибним, оскільки спірна квартира знаходиться у приватній, а ні в комунальній власності, позивач не є її наймачем, а є її власником і тому дія ст.71 ЖК України не розповсюджується на правовідносини сторін.

Конституцією України (ст.41) та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном.

Реєстрація відповідача, який не є членом сім'ї власника ОСОБА_1, у квартирі, що належить позивачці на праві власності, перешкоджає останній у реалізація нею права власності у повному обсязі, чинить їй перешкоди, які потребують усунення. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Залізничний РВ у м.Львові Головного управління ДМСУ у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний айонний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто Залізничним районним судом м.Львова за письмовою заявою відповідачів, що має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.М.Румілова