АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6670/16 Справа № 200/1779/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Женеску Е.В. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Глущенко Н.Г., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди(а.с.1).

Позивач зазначав, що виконавця послуг з утримання ліфта у його під'їзді за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.Л.Мокієвської, будинок 4, блок 3, немає. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Дніпропетровськліфт-2» відмовляється надати йому будь-які послуги з користування ліфтом, про що зазначено у листі за вих.№68 від 14.05.2014 року.

На його звернення 15 квітня 2014 року до Дніпропетровської міської ради та 06 червня 2014 року до Дніпропетровського міського голови йому не було повідомлено який суб'єкт господарювання визначений Дніпропетровською міською радою виконавцем послуг з утримання ліфта, що свідчить про те, що Дніпропетровська міська рада в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не визначила виконавця послуг з утримання ліфта у під'їзді його будинку, чим також порушила його право на отримання таких житлово-комунальних послуг та право на отримання інформації про виконавця послуги з утримання ліфта.

Така неправомірна бездіяльність відповідача порушила його звичний уклад життя, він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, налагоджувати своє життя за таких поневірянь у судах, нести додаткові витрати для поновлення своїх прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральної шкоди.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив відшкодувати йому грошима моральну шкоду, заподіяну відповідачем зазначеною протиправною бездіяльністю.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.89-92).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.97).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за змістом якої особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Дніпропетровськліфт-2» на скаргу від 12 травня 2014 року інформувало ОСОБА_2 про наступне: ТОВ «СП «Дніпропетровськліфт-2» не надає послуг з користування ліфтом і не вповноважено обмежувати/поновлювати права на користування. Ліфт в будинку №4 блок 3 по пров.Л.Мокієвської знаходиться в справному робочому стані(а.с.52).

15 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровської міської ради із заявою, в якій просив повідомити, яка юридична особа - суб'єкт господарювання та на підставі якого рішення Дніпропетровської міської ради визначена виконавцем послуг з утримання ліфта у його під'їзді за адресою пров.Л.Мокієвської, 4, кв.92 блок 3 м.Дніпропетровськ, в сенсі визначення поняття «виконавець послуг», наданого у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(а.с.53).

06 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського міського голови ОСОБА_4 із заявою аналогічного змісту з посиланням на звернення до Дніпропетровської міської ради від 15 квітня 2014 року та просив поновити йому його порушене право на укладання договору з виконавцем послуг з утримання та ремонту ліфта в його під'їзді за адресою пров.Л.Мокієвської, 4, кв.92 блок 3 м.Дніпропетровськ, та забезпечити йому таке право шляхом здійснення відповідних заходів(а.с.54).

Обгрунтовуючи позов до Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 зазначив, що остання в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не визначила виконавця послуг з утримання ліфта у під'їзді його будинку, чим порушила його право на отримання таких житлово-комунальних послуг та право на отримання інформації про виконавця послуги з утримання ліфта. Також ОСОБА_2 зазначав, що саме така неправомірна бездіяльність відповідача порушила його звичний уклад життя, у зв'язку з чим він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, налагоджувати своє життя за таких поневірянь у судах, нести додаткові витрати для поновлення своїх прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 не зазначив(а.с.1).

За змістом роз'яснень, наведених в п.3,4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.95, з послідуючими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як видно із справи, розмір грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 не визначав, належних та допустимих доказів в розумінні положень ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру за обставин, наведених ним в позовній заяві, матеріали справи не містять, таких доказів в порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надав. В заяві від 16.05.2016 року ОСОБА_2 зазначив, що додаткових пояснень та додаткових доказів він не має, крім тих що наявні в матеріалах справи(а.с.85).

Що стосується тверджень позивача стосовно порушення його прав на отримання житлово-комунальних послуг щодо утримання ліфта, то останні спростовуються змістом листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Дніпропетровськліфт-2» №68 від 14.05.2014 року, яким ТОВ Спеціалізоване підприємство «Дніпропетровськліфт-2» інформувало позивача, що ліфт у будинку №4 блок 3 по пров.Л.Мокієвської знаходиться у справному робочому стані(а.с.52).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не довів факт спричинення йому моральної шкоди зазначеною ним бездіяльністю Дніпропетровської міської ради, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права безпідставні, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи та прийшов до правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та положенням діючого законодавства, яка регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -