Справа № 462/8803/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Відділу Держгеокадастру у м. Львові про визнання незаконними та скасування ухвал Львівської міської ради, визнання недійсними договорів про оренду землі, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівська міська рада, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції - про припинення права власності на майно у звязку із знищенням, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Відділу Держгеокадастру у м. Львові про визнання недійсними та скасування ухвал Львівської міської ради на зміну цільового призначення земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди землі від 02.07.2012року, визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності, зобовязання вчинити дії. В подальшому позовні вимоги представником ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності /т.1 а.с.17/ було уточнено. Із урахуванням уточнень /заява від 22.05.2015р. Т.1 а.с108-111/ позивач просить: визнати незаконною та скасувати ухвали Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005року та №2865 від 09.07.2009року в частині передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки на вул. Кричевського, 59 у м. Львові; визнати недійсним договір оренди землі від 04.12.2009року, укладений між ОСОБА_2 та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на вул. Кричевського, 59 у м. Львові; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012року «Про надання згоди ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельної ділянки на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на вул. Кричевського, 59»; визнати недійсним договір оренди землі від 02.07.2012року №З-2037, укладений між ОСОБА_2 та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на вул. Кричевського, 59 у м. Львові; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівською міської ради №703 від 14.07.2011року «Про продовження ОСОБА_2 терміну оренди земельної ділянки на вул. М.Кричевського, 59»; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівською міської ради №3267 від 10.04.2014року №3267 «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. М.Кричевського, 59 у власність»; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 15.05.2014року ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0325 на вул. М.Кричевського, 59 у м. Львові, кадастровий номер :04:010:0042 та стягнут понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спірна земельна ділянка площею 0,0325га на вул. М.Кричевського, 59 у м. Львові фактично є присадибною ділянкою до будинку №59, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеного між Львівською міською радою та ОСОБА_1 19.05.2000року, зареєстрованого в реєстрі за №1823. Позивач посилається на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих №876 від 01.07.1953р., відповідно до якого за будинком №59 залишено в користуванні земельну ділянку площею 780,70 кв.м. на вул. Маргариновій (теперішня вул. ОСОБА_4). Позивач стверджує, що у звязку із набуттям права власності на будинок, набула також право користування земельною ділянкою на тих умовах і в тому обсязі, які були в попереднього землекористувача, а тому вважає незаконними ухвали Львівської міської ради, договори оренди та передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки площею 325 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічний позов (із врахуванням подальшого уточнення) до ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівська міська рада, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про припинення права власності на майно у звязку із знищенням, у якому просить визнати припиненим право власності на будинок № 59 на вул. М.Кричевського у м. Львові, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2000р. у звязку із знищенням будинку та зобовязати ОСОБА_1 зареєструвати припинення права власності на будинок № 59 на вул. М.Кричевського у м. Львові у звязку із знищенням будинку.

В обґрунтування предявленого зустрічного позову ОСОБА_2 покликається на те, що придбаний ОСОБА_1 будинок вже на час придбання знаходився в аварійному стані, з нього відселено мешканців квартир, а на даний час від будинку тільки частково залишився цегляний фундамент, а стіни, перегородки, перекриття, підлога, вікна, двері є відсутніми, що підтверджує додана довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Представники позивача за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, які діють на підставі довіреності /Т.1 а.с.17/ та адвокат ОСОБА_6, що діє на підставі договору від 27.01.2016року /т. 2 а.с.88/ у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні доводам позовної заяви фз врахуванням уточнень позовних вимог та письмових поясненнях. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили, також подали письмові заперечення.

Представник Львівської міської ради ОСОБА_7, якій діє на підставі довіреності від 30.03.2015року /т.1 а.с.91/ щодо задоволення первісного позову заперечив, посилаючись на дотримання Львівською міською радою вимог законодавства у сфері земельних відносин при наданні в оренду та передачі у власність спірної земельної ділянки, а по зустрічному позову покладається на рішення суду.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_8, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16.02.2015року /Т.1 а.с.27/ у судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов просять задовольнити. Подали письмові заперечення проти первісного позову, а також заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо частини заявлених вимог по первісному позову. Дали пояснення аналогічні доводам зустрічного позову.

Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представників відповідачів за первісним позовом та третіх осіб за зустрічним позовом - Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції та Відділу Держгеокадастру у м. Львові /Відділу Держземагенства у місті Львові Львівської області/, які в судові засідання не зявилися, причини своєї неявки суд не повідомили, хоча судом вживалися заходи щодо належного їх повідомлення, проте ними були подані суду письмові заперечення /т.1 а.с.50-52, 79-82/, які судом оголошувалися та досліджувалися. У письмових заперечення зазначили, що проти задоволення первісного позову в частині вимог до реєстраційної служби заперечила, посилаючись виконання реєстраційною службою реєстраційних дій відповідно до закону та на підставі поданих заявником документів, відсутності перешкод для вчинення реєстраційних дій на момент їх вчинення та на відсутність доказів порушення прав позивача по первісному позову Відділом Держземагенства у місті Львові Львівської області в задоволенні п.6 позовних вимог (формулювання вимог до уточнення - в частині зобовязання скасувати реєстрацію державного акта на право користування земельною ділянкою на вул. Кричевського, 59 у м. Львові, однак не зазначили позиції щодо заявленого зустрічного позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у своїй сукупності, суд прийшов до переконання, що у задоволенні первісного позову та зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказами згідно ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно ч.2 ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватись природними об'єктами права власності народу згідно з законом. До таких об'єктів, серед іншого, відносяться і земельні ділянки.

Відповідно до ст.14 Конституції України землі є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як передбачено ст.41 Конституції України, зокрема, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В пункті 5 рішення №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп.

Відповідно до ч.1ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом статей 78, 116 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.22 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990р. з наступними змінами і доповненнями) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Судом встановлено, що і підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №263 від 04.06.1992р. /Т.1 а.с.36/ затверджено списки мешканців, які проживають в аварійних будинках та будинках, що загрожують обвалом. Будинок №59 на вул. ОСОБА_4 (попередня назва Маргаринова) включений до зазначеного переліку, мешканців квартири №1 (ОСОБА_9 та ОСОБА_2М відповідач) та квартири №2 (ОСОБА_10 та інші) відселено, розпорядженням №325 від 20.04.1993р. /Т.1 а.с.38/ ОСОБА_9 та ОСОБА_2 надано квартиру №83 в будинку №22 на вул. Драгана у м. Львові.

Земельна ділянка площею 325 кв.м., яка приватизована ОСОБА_2, попередньо перебувала у її та покійного чоловіка ОСОБА_9 (який помер 09.03.2006р. Т.2 а.с.54) фактичному користуванні, оформленому відповідно до встановлених законодавством процедур, а саме: відповідно до Ухвали Львівської міської ради №706 від 24.04.1997р. Т.1 а.с.39/ надано в тимчасове користування ОСОБА_9 земельну ділянку площею 328 кв.м. (0,0328га) для ведення городництва терміном на 3 роки, за рахунок земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні;

- постійною комісією землекористування, будівництва та архітектури Львіської міської ради (протокол засідання №74 від 13.03.2000р. /Т.1 а.с.40/ заслухано ОСОБА_9 та погоджено продовження тимчасового користування на 3 роки ділянкою для ведення городництва на вул. ОСОБА_4.

На підставі Ухвали Львівської міської ради №1211 від 27.09.2001р. (наказ №89 від 31.07.2001р.) ОСОБА_9 надано спірну земельну ділянку в тимчасове користування (оренду) терміном на три роки для ведення городництва договір №30901054 від 11.12.2001р., який зареєстровано у книзі записів на право тимчасового користування землею.

На підставі Ухвали Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005року та Ухвали Львівської міської ради №2865 від 09.07.2009року спірну земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер :04:010:0042) надано в оренду відповідачу ОСОБА_2 (у звязку із смертю чоловіка ОСОБА_9 09.03.2006р.) строком на 5 (пять) років (до 24.02.2010р.) для городництва. Укладено договір оренди землі від 04.12.2009р., який зареєстрований 04.12.2009р. в ЛМР за №3-1413 у книзі записів реєстрації договорів оренди землі 3-3.

Ухвалою Львівської міської ради №703 від 14.07.2011р. продовжено відповідачу ОСОБА_2 на 5 років термін оренди земельної ділянки площею 0,0325 га на вул. Кричевського, 59 для ведення городництва.

Ухвалою Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012р. надано згоду відповідачу ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,0325 га на вул. Кричевського, 59, яка надана їй в оренду для ведення городництва. Надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (із ділянки для ведення городництва) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Виготовлений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення у власність відповідачу ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, який затверджено Ухвалою Львівської міської ради №3267 від 10.04.2014р.. Надано відповідачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер :04:010:0042) на вул. Кричевського, 59 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.05.2014р. та витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Станом на 19.05.2000р. на дату купівлі позивачем по первісному позову будинку, земельна ділянка площею 0,0328га перебувала в належним чином оформленому користуванні ОСОБА_9 (покійного чоловіка відповідача ОСОБА_2М.) для ведення городництва, не вилучалась на момент відчуження будинку із користування орендаря (ОСОБА_9О.). Крім цього, придбаний ОСОБА_1 будинок №59 на вул. ОСОБА_4 не знаходиться безпосередньо на спірній земельній ділянці.

Позивачем не доведено, що приватизована відповідачем ОСОБА_2 спірна земельна ділянка площею 0,0325 га була закріплена як присадибна чи на іншій правовій підставі за набутим ОСОБА_1 будинком №59 на вул. М.Кричевського у м. Львові, чи в подальшому після переходу права власності на будинок надавалась у власність чи перебувала у користуванні позивача за первісним позовом ОСОБА_1 Позивачем не надано доказів фактичного користування спірною земельною ділянкою (сплата земельного податку, згодження меж земельної ділянки тощо), чи прийняття будь-яких рішень уповноваженими органами про вилучення спірної земельної ділянки з користування ОСОБА_9 чи ОСОБА_2

Крім цього, відповідно до довідки №40/01-14/845 від 04.06.2009р. /Т.1 а.с.47/ про правовий статус земельної ділянки земельна ділянка площею 0,0325 га за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, була передана ОСОБА_9 в тимчасове користування для ведення городництва.

Відповідь Львівського міського управління земельних ресурсів №1609/820 01-14 від 26.11.2001р. не є підтвердженням надання ОСОБА_1 земельної ділянки. Інших доказів, в тому числі оскарження бездіяльності чи незаконності рішень Львівської міської ради не надано.

Крім цього, як підтверджено матеріалами справи, позивачем по первісному позову придбано аварійний будинок, в непридатному для проживання стані, відповідно до п.2 договору купівлі-продажу від 19.05.2010р. загальною площею 42,6 кв.м.: нежитловою площею 42,6 кв.м. та тамбур 4,2 кв.м. (без житлової площі). Відповідно до наявних документів про відселення мешканців, зазначений будинок до відчуження був двоквартирним. Земельна ділянка нанесена в технічному паспорті довкола будинку (план земельної ділянки м1:500), наданому позивачем по первісному позову, не була оформлена як присадибна ділянка чи ділянка для обслуговування житлового будинку (ділянки довкола будинку позначено як городи).

Відповідно до ч.1 ст.22 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990р. з наступними змінами і доповненнями) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Таким чином, як підтверджено доказами та встановлено в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 отримала у власність (в подальшому приватизувала) земельну ділянку, яка перебувала у її та покійного чоловіка користуванні, оформленому відповідними договорами оренди у встановленому законодавством порядку, прав позивача по первісному позову при цьому не порушено, оскільки на момент переходу права власності на будинок спірна земельна ділянка вже перебувала в оренді ОСОБА_9, з його користування не вилучалась, а отже права на неї не могли перейти до ОСОБА_1 як покупця будинку. Придбаний ОСОБА_1 будинок не розміщений безпосередньо на спірній земельній ділянці.

Відповідно до вимог ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Львівська міська рада при передачі спірної земельної ділянки в оренду та у власність не виходила за межі своєї компетенції, діяла в межах та в порядку, встановленому діючим на той час законодавством України, а відтак, Відповідачу ОСОБА_2 правомірно передано спірну земельну ділянку у користування та в подальшому - у приватну власність.

Вирішуючи питання про визнання причин пропуску строку позовної давності стосовно окремих вимог позивача по первісному позові, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначено п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 257 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (ч.4. ст. 267 ЦК України). У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо частини вимог по первісному позові.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач по первісному позову була поінформована про передачу ОСОБА_9 та ОСОБА_2 земельної ділянки та існування ухвал Львівської міської ради про надання земельної ділянки в оренду, оскільки вже зверталася із позовом до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин за участю третіх осіб: ОСОБА_2, Департаменту житлового господарства та інфраструктури про визнання недійсним п.97 Ухвали ЛМР №2097 від 24.02.2005р. та передачу у власність земельної ділянки (справа №2-253 2009р.). Позивач (ОСОБА_1І.) у зазначеному процесі подала заяву про залишення позову без розгляду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2009року по справі №2-523 2009р. /Т1 а.с.48/ позовну заяву залишено без розгляду.

Таким чином, оскільки позивачем по первісному позову не доведено поважності причин пропуску позовної давності, про застосування наслідків спливу позовної давності до яких заявлено представником відповідача ОСОБА_2, суд вважає, що слід задовольнити таку заяву частково та у звязку із пропуском позовної давності у задоволенні первісного позову відмовити щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 04.12.2009року, укладений між ОСОБА_2 та Львівською міською радою.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що як випливає із листа Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради №1609/820 01 14п від 22.01.2002року позивач ОСОБА_1 була проінформована про необхідність отримати згоду іншого землекористувача (ОСОБА_9О.) на вилучення у нього земельної ділянки площею 325 кв.м..

Заявлений зустрічний позов не підлягає до задоволення виходячи із наступного. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. ч.2 ст.16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Із зустрічного позову не вбачається у чому саме полягає порушення прав позивача за зустрічним позовом. Крім цього, згідно ч.2. ст.349 ЦК України у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Таким чином, незважаючи на фактичну відчутність (знищення) більшої частини будинку, з якого залишилися тільки фрагменти цегляного фундаменту, право на звернення із заявою про реєстрацію припинення права власності надано виключно власнику майна. Відповідно не підлягає до задоволення позовна вимога про зобовязання ОСОБА_1 зареєструвати припинення права власності на будинок №59 на вул. Кричевського у м. Львові у звязку із знищення, оскільки є похідною від вимогою про припинення права власності, у якій суд відмовив у задоволенні, а тому така є безпідставною.

Керуючись ст.13,14, 41 Конституції України, ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 209 ЦПК України, ст. 21, 257, 261, 267, 373, ЦК України, ст. 78, 116, 125, 152 ЗК України, ст.59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський