1Справа № 335/8122/13-ц 2/335/907/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., при секретареві Гончаренко М.А., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: МКП „Основаніє, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до МКП „Основаніє, Департаменту житлово-комінального господарства Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру, зазначивши з урахуванням уточнень та доповнень до позовної заяви про те, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, однак не може користуватися та розпоряджатися квартирою, тому що у квартирі АДРЕСА_2 без законних підстав мешкає відповідач ОСОБА_4, яка здає в оренду стороннім особам дану квартиру. ОСОБА_4 не зареєстрована у квартирі, не сплачує комунальних платежів. Займає квартиру самоправно, не бажає спілкуватися з ним, та не бажає звільнити добровільно квартиру. Позивач просить суд зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою № 157 у будинку № 52 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя, виселити ОСОБА_4 з незаконно займаної квартири АДРЕСА_3, без надання іншого жилого приміщення, вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечує проти позову, пояснивши суду, що право власності на квартиру ОСОБА_4 оспорює в суді, ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_3, тому позов не підлягає задоволенню. Також пояснив, що йому невідомо хто проживає у спірній квартирі, раніше одну кімнату квартири займала ОСОБА_4, а іншу кімнату вона надавала в оренду. ОСОБА_4 сплачує комунальні платежі, які нараховуються за спірною квартирою.

Представник третьої особи - МКП „Основаніє у судове засідання не зявився, надіславши суду письмову заяву про слухання справи без участі представника МКП „Основаніє.

Представник третьої особи - Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору, на власний розсуд ( ст.11 ЦПК України).

Судом встановлено, що судами неодноразово розглядалися спори між сторонами з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, визнано за ОСОБА_3 А,А. право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.03.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2013 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 до МКП „Основаніє про визнання права власності відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року залишено в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2014 року залишені без змін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування його реєстрації відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року залишено в силі.

Як встановлено судовим рішенням від 22.01.2014 року, право власності на квартиру АДРЕСА_5 належить ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.04.1994 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрованого Універсальною Біржею „Хортиця та технічного паспорту виданого ЗМБТІ (інвентаризаційна справа № 158241, реєстровий № 226/36049). Позивач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 померла 03.03.2000 р., ОСОБА_6 помер 21.08.2006 р. ОСОБА_4 деякий час мешкала в спірній квартирі, а саме з жовтня 2000 р. до 2005 р. З 2010 року у спірній квартирі за договором оренди від 30.04.2010 р. в спірній квартирі проживає ОСОБА_8 ОСОБА_4 зареєстрована за іншою адресою, а саме: м.Запоріжжя, вул.Чубаря, 8 „а кв.36, де фактично і проживає. Судом також було встановлено, що ОСОБА_3 в 1996 р. звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування спірною квартирою, неодноразово намагався потрапити до квартири, але двері було закрито, у звязку з чим він звертався до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про виявлення сторонніх осіб. Також судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 не є добросовісним володільцем та користувачем спірного приміщення.

Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні квартирою № 157 у будинку № 52 по вул.Патріотичній у м.Запоріжжя, потрапити до квартири позивач не може, ключів від вхідних дверей він не має. ОСОБА_4 не визнає його власником спірної квартири та розпоряджається квартирою на свій розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦКУкраїни власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р., застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом на підставі фактичних обставин справи та доказів, які були надані сторонами, встановлено, що квартира АДРЕСА_5 є власністю ОСОБА_3 Встановивши, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні вказаним майном є доведеними, та підлягаючими задоволенню.

Позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_4 є недоведеними, та не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач фактично не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, а здає квартиру в оренду невстановленим особам.

Позивач ставить питання в позові про усунення йому перешкод у користуванні спірним приміщенням шляхом виселення відповідача.

Як вбачається з ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України та положень Глави 6 Житлового кодексу України, необхідною умовою для усунення власником нерухомого майна перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення є проживання особи, яка створює такі перешкоди, без відповідних правових підстав.

З огляду на не проживання відповідачки в приміщенні, що належить позивачу, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про виселення.

Позовні вимоги про вселення позивача є доведеними та обґрунтованими.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням того, що спірна квартира є власністю ОСОБА_3, а між сторонами існують тривалі судові спори, що підтверджує факт наявності перешкод в користуванні житлом зі сторони відповідачки, приймаючи до уваги висновок дільничого інспектора Орджонікідзевського РВ від 01.06.2013 р. на заяву ОСОБА_3 щодо проживання у квартирі сторонніх людей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про вселення позивача у власну квартиру.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру, - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою № 157 у будинку № 52 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3.

В задоволенні інших вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн.70 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Рибалко Н.І.