АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Десна-Агріко», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сіті» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року,

встановила:

07.08.2013 р. ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30 січня 2013 року о 18-10 год. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Богдан А-09202», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, виїхав з пр. Червонозоряного на перехрестя з вул. Деміївською у м. Києві на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.п. б п.2.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, під її керуванням, що призвело до пошкодження належного їй транспортного засобу та ушкодження здоров'я її доньки - ОСОБА_2, 2001 року народження, яка на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходилась в автомобілі.

30.01.2013 р. водій ОСОБА_4 вперше виконував свої трудові обов'язки перед ОСОБА_3, працював водієм на маршрутному таксі за маршрутом №205 (3+17) «Ленінградська площа - Індустріальний шляхопровід» в м. Києві.

Просила стягнути з ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України майнову шкоду, пов'язану з пошкодженням належного їй транспортного засобу в сумі в розмірі 130 470,11 грн., з урахуванням витрат на автотоварознавче дослідження транспортного засобу та майнову шкоду, пов'язану з ушкодженням здоров'я її доньки, в розмірі 384, 06 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 130 854,17 грн. матеріальних збитків та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

19.04.2016 р. позивач уточнила позовні вимоги та з урахуванням заяви від 27.06. 2016 року остаточно їх визначила.

Просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 на її користь 197 190 грн. у відшкодування завданих збитків, пов'язаних з пошкодженням належного їй автомобіля марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті ДТП, що сталася 30.01.2013 р. внаслідок зіткнення вказаного транспортного засобу та належного ОСОБА_3 автобуса марки Богдан А-09202, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням та з вини водія ОСОБА_4, який виконував свої трудові обов'язки перед ФОП ОСОБА_3, а також збитки, пов'язані з ушкодженням здоров'я її неповнолітньої доньки в сумі 384,06 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Також просила відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнових збитків, пов'язаних з пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, грошові кошти у розмірі 197 190 грн.; 384 грн. 06 коп. майнових збитків, пов'язаних з ушкодженням здоров'я; 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що здійснювати регулярні автомобільні перевезення пасажирів можуть суб'єкти господарювання, які одержали ліцензію по наданню послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, уклали договір із органом виконавчої влади та місцевого самоврядування або отримали дозвіл, виграли конкурс на автобусний маршрут загального користування, а також отримали паспорт цього маршруту.

Основними видами діяльності ОСОБА_3, як суб'єкта господарської діяльності була роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 41.11) та діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10 - основний).

Ліцензію по наданню послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом відповідач не отримував, договір із органами виконавчої влади та місцевого самоврядування не укладав та дозвіл не отримував, участі у проведенні конкурсу на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті №205 (3-27) у м. Києві не приймав.

Єдиним автомобільним перевізником на автобусному маршруті №205 (3+17) «Ленінградська площа - Індустріальний шляхопровід» в м. Києві було ТОВ «Десна-Агріко», основним видом діяльності - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Директором ТОВ «Десна - Агріко» є ОСОБА_7, який «випадково» опинився біля місця ДТП.

Зазначив, що належний відповідачу автобус марки «Богдан» був переданий ОСОБА_7 разом з технічним паспортом та ключами від нього для використання під час надання послуг з автомобільного перевезення пасажирів. Після ДТП між відповідачем та ОСОБА_7 виникли непорозуміння.

Оскільки відповідач не здійснює діяльності з переведення пасажирів, а є лише власником автомобіля, переданого в користування, не приймав на роботу та не є роботодавцем ОСОБА_4, з яким познайомився під час проведення досудового розслідування, він є неналежним відповідачем по даній справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_4 та представник ТОВ «Транс - Сіті», яке є правонаступником ТОВ «Десна -Агріко» - Білоусова О.О. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 січня 2013 року водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Богдан А-09202», державний номерний знак НОМЕР_2, не переконавшись, що його дії будуть безпечними для інших учасників дорожнього руху, виїхав з пр. Червонозоряного на перехрестя з вул. Деміївською у м. Києві на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.п. б п.2.3, п.8.10 Правил дорожнього руху України, тобто здійснив дії, передбачені ст.124 КпАП України, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та завдання ушкодження здоров'ю дочці позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 і моральної шкоди, як позивачу,так і її дочці, яка на момент настання ДТП знаходилась в салоні автомобіля.

Вказана обставина підтверджується постановою слідчого СВ Голосіївського РВ ГУ МВС України у м. Києві від 19 лютого 2013 року та постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року, згідно з якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у вчиненні ДТП.

Автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Богдан А-09202», державний номерний знак НОМЕР_2.

Позивачем ОСОБА_1 понесені витрати, пов'язані з відновленням пошкодженого транспортного засобу на загальну суму 197 190 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із наявних передбачених ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України підстав для відшкодування ФОП ОСОБА_3 заподіяної шкоди, як власника автомобіля марки «Богдан А-09202», державний номерний знак НОМЕР_2, а також факту перебування ОСОБА_4 станом на 30.01.2013 р. в трудових відносинах з відповідачем.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року у справі №6-229 цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Висновок суду першої інстанції в даній справі зроблений без врахування вказаної правової позиції.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 пояснював, що керував транспортним засобом - маршрутним таксі марки «Богдан А-09293», державний номерний знак НОМЕР_2, на маршруті №205 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на вказаний автомобіль, який йому передав роботодавець ОСОБА_3

Будучі допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що написав заяву про прийняття його на роботу до ФОП ОСОБА_3, останній запропонував принести йому трудову книжку та здати її диспетчеру в автобусному парку №7, що він і зробив. 30.01.2013 р. він виконував трудові обов'язки водія, здійснюючі рейс на маршруті №205 в м. Києві.

Посилання суду першої інстанції на покази третьої особи ОСОБА_4, який також був допитаний судом в якості свідка, та на покази свідка його дружини ОСОБА_11, як на докази, якими підтверджуються факт перебування особи у трудових стосунках з відповідачем, є необґрунтованим.

Так, покази ОСОБА_4 в якості свідка суперечать його ж показам, які він давав в якості свідка інспектору з дізнання відділу ДАІ Голосіївського РУГУ МВС України в м.Києві 05.02.2013 р. (а.с.186 т.2).

Свідок ОСОБА_4 в протоколі допиту зазначив, що не працює. Показав, що їхав з однієї ремзони на іншу робити освітлення в салоні. Вирішив «трохи халтурнуть, взяв пасажирів. О 18.10 на вул. Червонозоряній їхав на зелене світло…».

З протоколу про адміністративне правопорушення 05.03.2013 р., складеного відносно ОСОБА_4, вбачається, що останній тимчасово не працює (а.с. 117 т.1).

Відповідно до договору про надання послуг №33/11108-НП від 01.10.2008 р., послуги з надання території для відстою автотранспортних засобів, їх технічного огляду тощо надавались Автобусним парком №7, філія КП «Київпастранс», ТОВ «Десна-Агріко» (а.с.144 т.3).

Згідно ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт», підставою для надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом є ліцензія.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 пояснював, що не є роботодавцем ОСОБА_4, автобус марки «Богдан А-09293», державний номерний знак НОМЕР_2, передав ТОВ «Десна-Агріко», яке здійснює діяльність по перевезенню пасажирів на вищевказаному маршруті, в той час як він таку діяльність не здійснює і відповідної ліцензії на її здійснення не має.

Судом першої інстанції належної оцінки вказаним запереченням відповідача надано не було.

Судом встановлено, що на час вчинення ДТП саме ТОВ «Десна-Агріко» здійснювало діяльність з перевезення пасажирів на маршруті «Ленінградська площа -Індустріальний шляхопровід» № МТ-205 (3+17) (основний вид діяльності - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення), керівником вказаного товариства був ОСОБА_7 (а.с. 123 -150 т.3)

По суті питань щодо обставин даної ДТП ОСОБА_7 надав інспектору дізнання УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 05.02.2013 р. пояснення про те, що є співвласником автобуса марки «Богдан А-09293», державний номерний знак НОМЕР_2, «за усною домовленістю». Після оформлення ДТП ним було написано розписку щодо зберігання автобусу. Оскільки в розписці нічого не було сказано про заборону експлуатації транспортного засобу, а переїзд автобуса до місця стоянки в темну добу неможливий без світла фар, які були пошкоджені внаслідок ДТП, ним було куплені нові фари, які були замінені на місці (а.с.158 т.2).

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів перебування водія ОСОБА_4 у трудових відносинах саме з ФОП ОСОБА_3, а також доказів здійснення останнім діяльності, пов'язаної з наданням послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», підстави для покладення відповідальності за шкоду, завдану в результаті ДТП на ОСОБА_3, як на роботодавця, у суду першої інстанції були відсутні.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної карги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позовних вимог до ОСОБА_4, як особи, відповідальної за завдані збитки, або до інших осіб, які можуть нести відповідальність за завдані збитки, по справі не заявлено.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Десна-Агріко», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сіті» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12413/2016

Головуючий у суді 1 інстанції: МирошниченкоО.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.