Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/89/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 52 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району Житомирської області, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що із 22.09.2007р. перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 29.11.2012 року шлюб розірвано, доньку залишено на її вихованні. ОСОБА_3 як батько дитини не цікавиться життям доньки, має значну заборгованість по аліментам, не бере участі у її вихованні й утриманні, крім того, він не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги і позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що висновок органу опіки та піклування Руднє-Бистрянської сільської ради щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських є неналежним доказом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.09.2007 року, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 29.11.2012 року шлюб розірвано, неповнолітню дитину залишено на вихованні матері (а.с.5-7).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній після розірвання шлюбу не приймає участі у житті дитини, не здійснює за нею догляду, не бере участі в утриманні доньки взагалі та не сплачує визначені судом аліменти, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п.15 зазначеної позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на викладене, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Руднє-Бистрянської сільської ради Олевського району від 13.04.2016 року, орган опіки та піклування визнав не доцільним позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько має бажання надалі приймати участь у вихованні доньки та заборгованості по аліментам не має (а.с.49-50). Зазначений висновок є належним доказом у справі та не суперечить вимогам закону.

Крім того, із довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ВДВС Олевського РУЮ за період із серпня 2012 року по лютий 2016 року вбачається, що у грудні грудні 2015 року вся заборгованість ОСОБА_3 була погашена (а.с.12).

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення наступним абзацом: «Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_4, 02.05.2010р.н., поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: