Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого: Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Медяного В.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника ТОВ «Порше Мобіліті» - Климковича Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила: визнати недійсним кредитний договір №50008496 від 10.04.2013 року.

Вимоги позову мотивовано тим, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50008496, відповідно до умов якого позивачці мав бути наданий споживчий кредит у сумі 12 363 доларів 75 центів США, що в гривневому еквіваленті становило на той час 100 690 грн. 38 коп. - для придбання автомобіля. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Даний договір слід визнати недійсним, оскільки підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та її прав, як споживача кредитної послуги, з боку відповідача, а саме: відповідачем не було повідомлено позивача у письмовій формі про умови, які передбачені п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та дана інформація в повному обсязі не була надана позивачу; зміст правочину суперечить нормам законодавства України, тобто, встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки: проценти за користування кредитом позивач повинна була сплачувати в доларах США, тоді як основна сума кредиту визначена у гривнях; у тексті договору відповідач позбавляє позичальника права вільно вибирати страхову компанію; умови договору є несправедливими, а сам договір є змішаним за своєю природою та містить ознаки кредитного договору та договору лізингу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не враховано, що у договорі не визначено курсу валюти на час виникнення зобов'язання, судом не досліджено самого кредитного договору, не досліджено наявність у відповідача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідачем надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір №50008496, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 100 690 грн. 38 коп., що в еквіваленті становить 12 363,75 доларів США, під 9,90% річних, строком на 60 місяців, а позичальник зобов'язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно загальних умов кредитування.

Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля.

ТОВ «Порше Мобіліті» перед ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором.

Невід'ємною частиною Кредитного договору № 50008496 від 10 квітня 2013 року також є Загальні умови кредитування, що є додатком до Кредитного договору.

Згідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування ТОВ "Порше Мобіліті" зобов'язалося надати позивачеві кредит у сумі, визначеній в кредитному договорі. Сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

У п. 1.3. вказаних умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та Додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та Додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладання Кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому за умовами договору позивач мав сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених товариством рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в кредитному договорі.

Згідно до п. 1.4.2. кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.4.3. кредитного договору позичальник не пізніше, ніж за три робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів у повернення кредиту, компанія має право надсилати рахунки поштою.

У п. 2.1. кредитного договору зазначено, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує проценти за процентною ставкою, визначеною в кредитному договорі. Відповідно до п. 2.4. договору, нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом " 30/360" (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів). Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення.

У відповідності до п. 5.5 вказаних умов кредитування, забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, протягом усього строку дії Кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована Компанією. Перелік компаній зазначений на сайті компанії, також перелік можна отримати звернувшись безпосередньо до компанії.

Пунктами 9.5, 9.6 цих умов передбачено, що підписуючи Загальні умови кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, а також, що відповідач належним чином ознайомив позичальника із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Що стосується мотивів про заборону Позичальнику самостійно обирати страхувальника суд зазначає, що умови кредитного договору спрямовані на захист інтересів сторін та передбачають що позичальник самостійно обирає страхову компанію з тих, що відповідають вимогам Компанії (п. 5.5 Кредитного договору).

Таким чином, з огляду на викладене, твердження ОСОБА_2 про неповідомлення позивача у письмовій формі про умови, які передбачені п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та про заборону самостійно обирати страхувальника є безпідставними.

Крім того, щодо тверджень позивача про несправедливі умови договору, то вони не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону

Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Від так, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та вважає, що жодних умов, які б були несправедливими та які б призвели до завдання будь-якої шкоди позичальнику відсутні.

Також не обґрунтованими є доводи позивача щодо дискримінаційних умов договору відносно процентів та їх сплати у доларах США, оскільки спростовуються як умовами Кредитного договору та додатку до нього так і наступним.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу визначається у гривнях та є еквівалентно 262,09 доларів США.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Крім того, у кредитному договорі (Основні умови кредиту) зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом.

Також не обґрунтованими є твердження позивача про змішану природу договору з огляду на таке.

Договори кредиту та фінансового лізингу є істотно різними за своєю правовою природою.

Відносини, що виникають з договору лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлені Законом України «Про фінансовий лізинг».

За своєю суттю лізинг - це довгострокова фінансова оренда, яка передбачає право викупу майна. Тоді як кредит - це позика, яка надається банком з умовами виплати позичальником повної вартості кредиту та відсотків.

Кредит видається у вигляді грошових коштів, лізинг же є товарним кредитом.

Позивачем отримано кошти, які позичальник зобов'язався повернути зі сплатою відсотків за користування ним, від так це не може бути договором фінансового лізингу, а договір не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.

Крім інших обґрунтованими суд не може вважати і твердження позивача про введення її в оману при укладенні договору виходячи із такого.

Частиною 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

ОСОБА_2 не надала жодних доказів, які б вказували на обман зі сторони ТОВ «Порше Мобіліті» при укладенні кредитного договору, а від так не довела ні умислу, ні безпосередньо введення в оману відповідачем.

Щодо посилань апелянта на не дослідження судом повноважень ТОВ на фінансові операції, то вони також є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Порше Мобіліті" зареєстровано в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 31 липня 2014 року (а.с. 103).

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

Також слід зазначити, що згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви апеляційної скарги відрізняються від мотивів позовної заяви, а від так не могли досліджуватись судом першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: