У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 грудня 2004 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 145-МКЕ, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 грн на споживчі цілі зі сплатою відсотків в розмірі 34 % річних з кінцевим строком його повернення до 09 грудня 2005 року.

Позивач зазначав, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором станом на 13 листопада 2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 128 129 грн 68 коп., яка складається із: 10 339 грн 29 коп. - заборгованості за кредитом, 47 981грн 66 коп. - заборгованість зі сплати процентів та 69 808 грн 73 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзіПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 31 травня 2005 року, у той час як з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише 10 грудня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеного як нормами ЦК України, так і п.п. 5.7. кредитного договору, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності , про застосування якого зазначено відповідачем у заяві від 27 квітня 2016 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур