РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року Волноваський районний суд Донецької області у складі головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

за участю відповідача - не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь період затримки при розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що в період з 20.06.2001 року до 17 березня 2014 року працювала на посаді головного бухгалтера в Філії Національного інституту стратегічних досліджень в Донецькій області. 11.01.2013 року вона отримала побутову черепно-мозкову травму на тривалий час лікувалася в різних медичних закладах. В січні 2014 року на особистому прийомі у директора інституту ОСОБА_2, який пообіцяв не звільняти позивачку на підставі п. 5 ч.1 ст. 40 КЗпП . Однак 19.03.2014 року вона отримала рекомендованим листом наказ Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень в м.Донецьку № 7-к від 17.03.2014 року «Про звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера філіалу відповідно до п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України «нез»явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності». Вважає , що при її звільненні відповідачем було порушено вимоги Наказу Міністерства фінансів України від 21.02.2011 року № 214 «Про затвердження Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетних установ», а саме, її звільнення не було належним чином погоджене з органами Державної казначейської служби України. Відповідач провів розрахунок належних виплат при звільненні з нею тільки 25.03.2014 року з запізненням на 7 днів. Вважає своє звільнення незаконним , просить скасувати наказ про звільнення № 7-к від 17.03.2014 року, поновити її на посаді головного бухгалтера Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень в м.Донецьку, стягнути з відповідача недоплату за невикористану відпустку в сумі 2448,31 гривень, середній заробіток за увесь час затримки 2314,08 гривень, середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу в сумі 82645,00 гривень, моральну шкоду 100000 гривень.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала , на їхньому задоволенні наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце проведення судовому засідання, надав письмові заперечення протии позову, в яких зазначив, що звільнення 17.03.2014 року позивачки з посади головного бухгалтера було викликано виробничою необхідністю, відсутність головного бухгалтера ОСОБА_1 впродовж тривалого періоду ( більш ніж чотирьох місяців) та невизначеність у перспективі одужання негативно вплинуло на фінансово-господарську діяльність Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень в місті Донецьку. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 11.10.2013 року по 25.10.2013 року; з 26.10.2013 року до 04.11.2013 року; з 05.11.2013 року до 24.12.2013 року; 25.12.2013 року до 11.02.2013 року; з 12.02.2013 року до 25.02.2014 року; з 26.02.2014 року до 11.04.2014 року. За станом здоров»я ОСОБА_1 не змогла вийти на роботу через наслідки черепно-мозкової травм из наявністю кістозно-рубцових змін лівої півкулі головного мозку, для ліквідації якої 13.02.2014 року їй було зроблено чергову операцію, таким чином, в період з 11.10.2013 року до 29.05.2014 року вона до виконання своїх посадових обов»язків не приступала. Отже , тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 тривала з 11.10.2013 року до 29.05.2014 року, в тому числі, і 17.03.2014 року в день фактичного звільнення , що складає більше 4-х місяців підряд. Наказом Національного інституту стратегічних досліджень від 22.09.2014 року № 41 прийнято рішення «Про ліквідацію регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень у місті Донецьку» і 02.10.2014 року державним реєстратором вчинено відповідну реєстраційну дію, якою фактично припинено діяльність філіалу. При звільненні ОСОБА_1 було дотримано вимоги закону щодо попереднього узгодження звільнення головного бухгалтеру бюджетної установи з Державною казначейською службою. Вважає необгрутованими вимоги щодо стягнення недоплати за невикористану відпустку в розмірі 2448,31 гривень та стягнення середнього заробітку за увесь час затримки 2314,08 гривень. При затримці розрахунку 7 днів відсутня вина підприємства, оскільки інститут бюджетна установа, казначейська служба не здійснила своєчасного перерахунку коштів позивачці. Моральну шкоду позивачка не обгрунтувала та не надала доказів причинного зв»язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З наказу № 10-к від 20 червня 2001 року судом встановлено, що позивачку ОСОБА_1 прийнято на роботу з 20.06.2001 року головним бухгалтером Філії Національного інституту стратегічних досліджень в Донецькій області в порядку переводу з Докучаєвського АК ПІБ ( а.с. 55)

З наказу № 7-к від 17 березня 2014 року судом встановлено, що у зв»язку з перебуванням головного бухгалтера Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень у м.Донецьку ОСОБА_1 на тривалому лікарняному ( з 11.10.2013 року по теперішній час) через побутову черепно-мозкову травму ( Т 90.5) і неможливістю виконання нею службових обов»язків її звільнено з посади головного бухгалтера філіалу відповідно до п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП «нез»явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності». ( а.с. 56)

З наданих листків непрацездатності ( а.с. 57-62) судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 11.10.2013 року по 25.10.2013 року; з 26.10.2013 року до 04.11.2013 року; з 05.11.2013 року до 24.12.2013 року; 25.12.2013 року до 11.02.2013 року; з 12.02.2013 року до 25.02.2014 року; з 26.02.2014 року до 11.04.2014 року; з 12.04.2014 року до 29.05.2014 року.

Згідно з ч.3 ст. 56 Бюджетного Кодексу України призначення та звільнення головного бухгалтера бюджетної установи здійснюються за погодженням з Державною казначейською службою України відповідно до законодавства про працю з урахуванням типових професійно-кваліфікаційних характеристик головного бухгалтера бюджетної установи , затверлжених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ч. 9 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011р. за N59, керівником бухгалтерської служби є головний бухгалтер, який підпорядковується та є підзвітним керівникові бюджетної установи або його заступникові. Головний бухгалтер призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до законодавства про працю з урахуванням вимог до професійно-кваліфікаційного рівня, встановлених пунктом 11 цього Типового положення, керівником бюджетної установи за погодженням з: Державною казначейською службою у разі, коли бюджетна установа є головним розпорядником коштів державного бюджету; органом Державної казначейської служби за місцем обслуговування бюджетної установи у разі, коли така установа є головним розпорядником коштів місцевого бюджету; органом Державної казначейської служби за місцем обслуговування бюджетної установи після погодження з керівником та головним бухгалтером бюджетної установи, якій підпорядкована бюджетна установа, у разі, коли така установа є розпорядником нижчого рівня коштів державного або місцевого бюджету. Погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера керівником бюджетної установи здійснюється в порядку, встановленому Мінфіном. Висновок про погодження (відмову в погодженні) кандидатури для призначення на посаду головного бухгалтера орган Державної казначейської служби надсилає протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного подання керівника бюджетної установи.

Згідно ч.ч. 13, 14 Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №214 від 21.02.2011р., для погодження звільнення з посади головного бухгалтера керівником бюджетної установи надсилається до відповідного органу Державної казначейської служби України у порядку, визначеному у пункті 4 цього Порядку, подання щодо погодження звільнення з посади (далі - подання про звільнення) головного бухгалтера на наступний день після виникнення підстав для звільнення з посади, визначених законодавством. У поданні про звільнення з посади головного бухгалтера обґрунтовуються обставини, що перешкоджають перебуванню цієї особи на займаній посаді та до нього додаються: проект розпорядчого документа про звільнення з посади, завізований керівником бюджетної установи; заява особи про звільнення за власним бажанням або пояснення особи, яка звільняється за порушення трудової дисципліни; матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються питання (у разі потреби).

З листа № 16/02 від 26.02.2014 року Регіонального філіалу Національного інституту стратегічних досліджень в місті Донецьку вбачається, що директор ОСОБА_2 у виконання вимог чинного законодавства звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області з клопотанням про погодження звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 на підставі п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України. ( а.с. 73)

З листів № 293/189 від 07.03.2014 року , № 06-87/690 від 13.03.2014 року судом встановлено, що УДКСУ в Донецьку Донецької області надало висновок про погодження звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 ( а.с. 74-77)

Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача відбулось з додержанням норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме п.1 ч.1 статті 40, ч.2 статті 40, ч.3 статті 36, статті 49-2 КЗпП України, ч. 9 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи затверженого постановою КМ України №59 від 26.01.2011р. та ч.ч. 13, 14 Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №214 від 21.02.2011р.

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в частині поновлення на роботі , скасування наказу № 7-к від 17.03.2014 року про звільнення на підставі п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 82645,00 гривень.

Щодо позовних вимог в частині стягнення недоплати за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, то суд зазначає наступне: Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд розглядає цивільну справу в межах позовних вимог.

Позивачку звільнено 17.03.2014 року, з роздруківки балансу рахунку в «ОСОБА_3 Аваль» позивачки ОСОБА_1 ( а.с. 21) судом встановлено, що розрахункову грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10814 гривень 46 копійок вона отримала 25.03.2014 року з запізненням на 7 днів, починаючи з наступного дня після звільнення, тобто з 18.03.2014 року .

Відповідачем на підтвердження свої заперечень щодо відсутності вини в затримці відповідних виплат не надано суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Лист № 293/294 від 23.03.2016 року суд до уваги не приймає.

Середньоденна заробітна плата за два останні місяці роботи позивачки ОСОБА_1 складає : серпень-вересень 2013 року , (6591,59 гривень: 21 роб .день + 7292,98 гривень:21 роб.день) : 2 = 330,58 гривень ( а.с. 4, 83) За 7 днів затримки сума середнього заробітку складає 7 днів х 330,58 грн. = 2314 гривень 06 копійок.

Згідно ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Відповідачем при розрахунку компенсації за невикористану відпустку не взято до уваги останній листок непрацездатності позивачки АГК № 701976 12.04.2014 року до 29.05.2014 року включно за період роботи з 20.06.2013 року по 20.06 2014 року. ( а.с. 99-100)

Розрахунок компенсації за невикористану відпустку складає: заробітна плата позивачки з березня 2013 року по лютий 2014 року 71337,63 грн.: 355 днів х 66 календарних днів =13262 гривень 77 копійок. Підприємство сплатило 10814 гривень 46 копійок, таким чином недоплата склала 13262 , 77 грн. 10814,46 грн. = 2448 гривень 31 копійок. ( а.с. 6, 83)

Згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237 1 КЗпП України.

Стаття 237 1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаної статті підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму від 31.03.1995 року) роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанова Пленуму від 31.03.1995 року роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, а також важкі обставини на даний час в країні щодо пошуку роботи, що не потребують доказування, суд розцінює вищенаведене належними доказами спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди та наявності причинного зв'язку між нею і порушенням її трудових прав.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість душевних страждань з 17.03.2014 року до 27.05.2016 року, тому суд вважає адекватною і справедливою суму відшкодування в розмірі 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,15, 30, 60, 61,88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь період затримки при розрахунку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 недоплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2448 гривень 31 копійок, середній заробіток за увесь час затримки при розрахунку в розмірі 2314 гривень 08 копійок, моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В повному обсязі рішення складене 27 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя:

27.05.2016