Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1013/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 57 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С. Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 травня 2016 року

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «ОТП Банк» та просила визнати недійсним кредитний договір № СМ-SME010/043/2007 від 27 грудня 2007 року, укладений між нею та відповідачем, застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, а також зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» повернути їй 831 171, 30 грн, одержаних за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначала, що 25 грудня 2007 року уклала з ПАТ «ОТП Банк» кредитний договір № СМ-SME 010/043/2007, за яким отримала кредит в розмірі 35 700 доларів США на придбання нерухомого майна, який зобовязалася повернути до 25 грудня 2022 року та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 5% річних (фіксований відсоток) + FIDR (плаваюча процентна ставка). В порушення вимог п.п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, вказаний кредитний договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, відповідач включив до спірного договору положення, які відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах; про збільшення відсотків за користування кредитними коштами; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке становище споживача в договірних зобовязаннях; крім того, графік погашення кредиту взагалі не видавався. За таких обставин, вважала, що умови оскаржуваного кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача та є підставою для визнання такого договору недійсним. Також посилалася на те, при укладенні кредитного договору відповідачем було порушено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає обовязок банку перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Не ознайомивши її з вищенаведеними умовами, відповідач приховав від неї наявну у нього інформацію, чим порушив її права як споживача, а також ввів її в оману щодо реальних матеріальних витрат, повязаних з укладанням договору. Така поведінка відповідача призвела до того, що вона уклала спірний договір під впливом помилки, оскільки в момент підписання договору не знала орієнтовної сукупної вартості кредиту. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити на підставі ч.1 ст. 203, ст. 229 ЦК України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник банку заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими.

Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.148).

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SME010/043/2007, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 35 700 доларів США зі строком повернення 25 грудня 2022 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5% річних, а FIDR, це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. В свою чергу, ОСОБА_1 зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом (а.с.49-62).

В той же день, тобто 25 грудня 2007 року, на виконання положень п.5 частини №1, п.1.4.1.4., п. 7.3. частини №2 кредитного договору, банком та позичальником був підписаний графік повернення кредиту та сплати процентів. Даним графіком були визначені, зокрема: сума виданого кредиту - 35 700 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом 12, 50% річних; база нарахування відсотків 360 днів; валюта кредиту USD; дата видачі 26.12.2007 р.; дата першого погашення 20.01.2008 р.; кількість місяців користування кредитом 180; дата останнього погашення 25.12.2022 р.; розмір щомісячного платежу 198,34 доларів США, в тому числі з зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом; дати внесення платежів; залишок заборгованості по тілу кредиту після внесення щомісячних платежів у відповідні періоди; загальна сума платежів по тілу кредиту - 35 700 доларів США; загальна сума платежів по нарахованих відсотках 34 078,98 доларів США (а.с.78-81).

20 грудня 2007 року, тобто перед укладенням кредитного договору банк у письмовій формі повідомив ОСОБА_1 про умови кредитного договору, про що свідчить її підпис в заяві-анкеті, в якій зазначено, що підписанням цієї анкети вона підтверджує, що банк надав їй у письмовій формі та в повному обємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 р. (а.с.46-48).

Отже доводи позивача про невиконання банком вимог ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача у письмовій формі про умови кредитування є безпідставними.

Крім того, вказаним Законом не передбачено визнання договору недійсним з підстав ненадання повної інформації споживачу про умови кредитування.

У разі ненадання інформації, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», субєкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 та 23 цього Закону.

За ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.18 зазначеного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Перелік несправедливих умов договору визначено частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, до несправедливих умов договору відноситься: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

З матеріалів справи видно, що у період з дня укладення кредитного договору до 21.01.2013 р. відбувалась новація зобовязань за кредитним договором за взаємною згодою сторін, зокрема:

04 грудня 2008 року банком та ОСОБА_2 був підписаний додаток №1 до кредитного договору графік повернення кредиту, яким визначено: розмір відсоткової ставки за користування кредитом 15,50% річних; розмір супутніх витрат при оформленні кредиту (всього) 87,44 доларів США; розмір щомісячного платежу за кредитом; щомісячний розмір платежу за тілом кредиту; щомісячний розмір платежу за нарахованими відсотками; загальна сума платежів за кредитом та відсотками 72 040,48 доларів США; розмір реальної процентної ставки 17,55%; абсолютне значення подорожчання кредиту (грн.) 38 609,66 грн;

19 січня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладений додатковий договір №1 до кредитного договору, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо укладення графіку платежів у новій редакції. Новим графіком визначено: процентна ставка за користування кредитом -15,50% річних; щомісячний розмір платежу за тілом кредиту; щомісячний розмір платежу за нарахованими відсотками; загальна сума платежів за кредитом та нарахованими відсотками 82 554,12 доларів США;

12 березня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір №2 до кредитного договору, яким, зокрема, було визначено, що на період з 12 березня 2009 року по 30 листопада 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 4,0% річних; на період з 01 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,0% річних. Крім того, сторони кредитного договору дійшли до згоди про необхідність викладення графіку платежів у новій редакції. Новим графіком платежів, зокрема, були визначені: розмір відсоткових ставок за користування кредитом у різні проміжки часу - 14,50% та 15,50%; розмір супутніх витрат позичальника при оформленні кредиту (усього) - 55,89 доларів США; розмір відрахувань до пенсійного фонду; держ. мито; розмір щомісячного платежу; загальна сума виплат за кредитом - 81 947,59 доларів США; загальні суми виплат по тілу кредиту та відсотках; загальна сума витрат на страхування предмету іпотеки; розмір реальної відсоткової ставки - 17,16%; абсолютне значення подорожчання кредиту - 375 811,14 грн. та і.н.;

06 грудня 2010 року між банком та позичальником був укладений додаток №1 до кредитного договору - графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції, яким визначено: розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 11,50% річних; розмір супутніх витрат позичальника при оформленні кредиту; страхуванні майна; загальна сума виплат за кредитним договором - 59 723,49 доларів США; загальні суми виплат по тілу кредиту; загальна сума виплат по нарахованих відсотках; загальна сума виплат на страхування предмета іпотеки - 704,40 доларів США; розмір реальної процентної ставки за користування кредитом - 12,67 %; абсолютне значення подорожчання кредиту, грн - 223 688,94 грн.;

20 грудня 2011 року сторонами підписаний графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції, яким визначено: розмір процентної ставки за користування кредитом 11,00% річних; розмір супутніх витрат позичальника при оформленні кредиту (усього); розмір щомісячного платежу; сума всіх виплат за кредитом - 53 598,18 доларів США; сума виплат за тілом кредиту; сума виплат по нарахованих відсотках; сума виплат на страхування предмету іпотеки; розмір реальної процентної ставки - 12,25%, абсолютне значення подорожчання кредиту - 186 281,64 грн.;

21 січня 2013 року між банком та позичальником був укладений додатковий договір №3 до кредитного договору, за умовами якого на період з 22 січня 2013 року до 30 листопада 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено плаваючу відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить - 4,50% річних; на період з 01 грудня 2013 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить - 5,00% річних. Також умовами додаткового договору визначено укласти графік платежів у новій редакції.

Звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначала, що банк включив до спірного договору положення, які є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, зокрема, умови щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом.

Матеріали справи свідчать, що зміна процентної ставки за кредитним договором, здійснювалась не в односторонньому порядку, а за домовленістю між банком та позичальником шляхом укладення додаткових договорів. ОСОБА_1 була ознайомлена та погоджувалась з умовами кредитного договору та додаткових договорів, виконувала їх.

А тому, положення кредитного договору щодо зміни процентної ставки, в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є несправедливими.

Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначалося вище, 20 грудня 2007 року, тобто до укладення спірного кредитного договору, банк у письмовій формі повідомив ОСОБА_1 про умови кредитного договору, про що свідчить анкета-заява. Крім того, у самому кредитному договорі зазначені всі його істотні умови, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена та погоджувалася, про що в договорі зроблено застереження (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст. 203, 229, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшов обґрунтованого висновку про його безпідставність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 3.2; 3.4.; 3.6. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про обмеження її прав, як споживача, на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо умов кредитування.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: