У х в а л а

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

Мартинюка В.І., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, поданою адвокатом Шаповаловим АндріємМиколайовичем, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що власниками вказаної вище квартири є вона (2/3 частини) та її син ОСОБА_5 (1/3 частини).

Зазначала, що з 24 липня 1999 року по 19 лютого 2009 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, під час якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що на час звернення до суду у спірній квартирі зареєстровані вона, її син ОСОБА_5 та онук ОСОБА_4, проте останній разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 не проживає у квартирі з 2005 року.

Посилаючись на те, що вона з 2005 року сплачує комунальні послуги за трьох осіб, хоча ОСОБА_4 фактично проживає за іншою адресою, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2011 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року апеляційну скаргу Шаповалова А.М. в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2011 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, - Шаповалов А.М., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки без поважних причин, що підтверджується актом комісії у складі працівників ЖЕКу-503 від 14 лютого 2011 року, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання його таким, що втратив право користування вказаною житловою площею.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 вересня 1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних долях (а. с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, та спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_3, яка успадкувала 1/3 частини вказаної вище квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 5, 6).

Таким чином, на час розгляду справи власниками вказаної вище квартири є: ОСОБА_3 (2/3 частини) та її син ОСОБА_5 (1/3 частини).

З матеріалів справи вбачається, що з 24 липня 1999 року по 19 лютого 2009 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, під час якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7, 8, 9-10).

З довідки форми 3 КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району м. Києва від 08 грудня 2010 року № 873 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 - власник, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_4 - онук (а. с. 14).

Відповідно до акта КП «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району м. Києва від 14 лютого 2011 року № 503 під час відвідування вказаної квартири було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у цій квартирі не перебували (а. с. 15).

Як зазначалося вище, обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що її онук ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з 2005 року, а тому просила визнати його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України не звернули уваги на те, що спірна квартира є спільною власністю ОСОБА_3 (2/3 частини) та ОСОБА_5 (1/3 частини), частки яких не виділено в натурі, а тому питання про користування цією власністю має здійснюватися за згодою співвласників відповідно до ст. 358 ЦК України.

Проте суди попередніх інстанцій вказаного не врахували та визнали ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування спірною квартирою в цілому, задовольняючи позов ОСОБА_3, яка є власником 2/3 частини цієї квартири.

Разом з тим власником 1/3 частини спірної квартири є батько малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Відповідно до ст. ст. 141, 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 71, 163 ЖК Української РСР у період перебування дитини у родичів за нею зберігається право користування житлом, де вона зареєстрована зі згоди батьків.

За ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій вказаного вище не врахували, не звернули уваги, що власником 1/3 частини спірної квартири є батько ОСОБА_4, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним приміщенням.

Порушення судами попередніх інстанцій при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, подану адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.І. Мартинюк

В.А. Нагорняк