Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/5285/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/778/1847/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог зазначило, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №18/2008/2364Фжр, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 74800,00 доларів США на придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, строком до 12 вересня 2018 року із сплатою 14,79% річних за користування ним.

Відповідно до умов зазначеного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 1201,76 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту 22 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір іпотеки №18/2008/2364Фжр, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1.

Крім того, 22 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту №18/2008/2364Фжр між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №18/2008/2364Фжр, за яким ОСОБА_4 поручилась перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань.

28 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та банком був укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору№18/2008/2364Фжр від 22 вересня 2008 року, відповідно до якого банком була скасована пеня, нарахована станом на 28 жовтня 2014 року

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає мінімальну суму кредиту, у зв'язку з чим станом на 11 червня 2015 року має заборгованості в розмірі 65868,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11 червня 2015 року становить 1 393 346,36 грн., та складається з:

- 48044,30 дол. США заборгованості за кредитом, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.06.2015 р. становить 1 016 296,93 грн.;

- 6785,64 дол. США заборгованості по сплаті відсотків, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.06.2015 р. становить 143 538,88 грн.;

- 3558,95 дол. США пені за прострочення сплати кредиту, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.06.2015 р. становить 75283,64 грн.;

- 7480 дол. США штрафу за порушення умов кредитного договору, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.06.2015 р. становить 158 226,91 грн.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ КБ «НАДРА» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором№18/2008/2364Фжр від 22 вересня 2008 року в розмірі 65 868,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 393 346,36 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 18/2008/2364Фжр від 22.09.2008 року станом на 11.06.2015р. в загальній сумі 54 829,94 доларів США (що є еквівалентом 1 159 835,81 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом 48 044,30 доларів США (що є еквівалентом 1016 296,93 грн.), заборгованості по сплаті відсотків 6 785,64 доларів США (що є еквівалентом 143 538,88 грн.), та пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 75 283,64 грн. (що є еквівалентом 3 558,95 доларів США) та штраф в сумі 158 226,91 грн. (що є еквівалентом 7 480,00 доларів США).

В інший частині позову відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 6090 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про недоведеність факту надання йому кредитних коштів в іноземній валюті, виконання обов'язків за кредитним договором в повному обсязі, невірне визначення розміру штрафу, встановлення подвійної відповідальності, порушення зі сторони банку у зарахуванні коштів на погашення заборгованості.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором та судового збору та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя в апеляційному порядку не оскаржено, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції про стягнення боргу з ОСОБА_3

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами склалися кредитні правовідносини, у ОСОБА_3 існує заборгованість за кредитним договором № 18/2008/2364Фжр від 22.09.2008 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку у відповідності до вимог ст.ст.1050,1054 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що ВАТ КБ «Надра» була видана Національним банком України банківська ліцензія № 21 від 23 серпня 2002 року, дозвіл № 21-1 від 23 серпня 2002 року, додаток до дозволу № 21-1 від 23 серпня 2002 року, з яких убачається, що банк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті (а.с. 105-112 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «Надра») та ОСОБА_3 22 вересня 2008 р. укладено кредитний договір № 18/2008/2364Фжр, за умовами якого банк надав кредит у сумі 74800,00 доларів США під 14,79 % річних строком до 12 вересня 2018 р. для проведення розрахунків за придбання квартири, а позичальник зобов'язався повертати його щомісячними платежами у розмірі 1201,76 доларів США.

Договір укладений у встановленій законом письмовій формі, містить всі істотні умови, які визначені законом - ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України - про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін

З умовами кредитного договору ОСОБА_3 був ознайомлений в повному обсязі. Згода з усіма умовами договору, в тому числі і щодо отримання кредиту в розмірі 74800,00 доларів США та повернення його щомісячними платежами у розмірі 1201,76 доларів США засвідчена особистим підписом позичальника в договорі.

Відповідно до п. 3.1. договору видача кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США.

Моментом надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника №1510 ( п.3.2 договору).

Посилання в апеляційної скарзі на те, що на дублікаті меморіального ордеру №99 від 22 вересня 2008 р. відсутній підпис позичальника, та на те, що ціна в договорі купівлі-продажу квартири визначена в гривні, не ставить під сумнів встановлений судом факт видачі ОСОБА_3 кредиту в сумі 74800 доларів США.

Доказування полягає не лише в подані до суду доказів, а й у доведеності їх переконливості та допустимості.

Суд, оцінюючи докази, які надали сторони, дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зокрема, отримання кредиту в сумі 74800 доларів США підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_3 від 16.09.2008 р., кредитним договором, особистою заявою ОСОБА_3 від 22 вересня 2008 р/ про видачу кредиту в сумі 74800 доларів США з його позичкового рахунку №1510, які особисто ним підписані, випискою з позичкового рахунку №1510, в якому відображені здійснені операції (а.с.6-9, 77,113,173,174,181,182 т.1).

Умови договору про повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі 1201,76 доларів США виконувалися позичальником і будь-які заперечення ним не заявлялися до пред'явлення позову до нього позову.

У договорі купівлі-продажу квартири, укладеному між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, ціна визначена як в гривні, так і в еквіваленті - 88000 доларах США (а.с.190 т.1). У договорі зазначено про отримання коштів від покупця, а не від банку і договір визначає права та обов'язки продавця та покупця. Виконавши умови договору щодо видачі кредитних коштів ОСОБА_3, банк не приймає участі у подальших відносинах між продавцем і покупцем.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про недоведеність отримання кредиту в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позов про визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.229,234 ЦК України, не заявлявся, тому відсутні підстави для обговорення доводів апеляційній скарзі про фіктивність договору, укладення його під впливом помилки не підлягають обговоренню.

Останні платежі на погашення тіла кредиту ОСОБА_3 здійснив 21.04.2014 р., а процентів - 30.01.2015 р., прострочення повернення чергових частин кредиту у відповідності до п. 4.2.4 договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України дає право банку вимагати дострокового повернення кредиту.

Висновки про наявність у боржника перед банком боргу за кредитом станом на 11.06.2015 р. в сумі 54829,94 дол. США, із них 48044,30 доларів США за тілом кредиту, 6785,64 дол. США за процентами, підтверджені матеріалами справи, кредитним договором № 18/2008/2364Фжр, розрахунком заборгованості, особовим рахунком ОСОБА_3, в якому відображені операції по погашенню кредиту (а.с. 6, 10, 11, 70, 71, 113-165 т.1).

Нарахування зазначеної заборгованості здійснено відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов'язання передбачено також ст.ст.600, 601, ст.ст.604-609 ЦК України.

Встановлено, що жодної з підстав, передбачених зазначеними нормами, відповідачем не доведено. Коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти не може бути підставою для невиконання обов'язків за кредитним договором. Вартість зобов'язання відповідача визначена відповідно до умов договору і підрахунки відповідача у національній валюті з застосуванням курсової різниці є неприйнятними. Тому вимоги апеляційної скарги відмовити у стягнення заборгованості за договором є такими, що суперечать ст.599 ЦК України та встановленим по справі обставинам.

При наявності невиконаних кредитних зобов'язань посилання в апеляційній скарзі на припинення договору іпотеки як забезпечувального договору є також неприйнятними.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Суд правильно визнав безпідставними доводи відповідача про застосування подвійної відповідальності, оскільки договором передбачено нарахування штрафу та пені за різні правовопорушення.

Разом з тим, стягнувши штраф з відповідача на користь банку в сумі 7480 доларів США, суд послався на те, що відповідач не виконав передбачене п.4.3.12 кредитного договору зобов'язання здійснювати щорічне страхування предмета іпотеки та свого життя від нещасних випадків.

Проте суд не звернув увагу на те, даний пункт договору передбачає також обов'язки банку та не перевірив чи виконані ці обов'язки банком.

Відповідно до ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому виконання зобов'язань вимагається від обох сторін за договором.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Як встановлено судом, і це вбачається із кредитної справи, договори страхування зі страховими компаніями, визначеними банком, укладалися ОСОБА_3 22.09.2008 р., 04.12.2009 р., 09.12.2012 р.

На підставі п. п. 4.3.12, 5.3 договору банком було заявлено вимогу про стягнення із ОСОБА_3 штрафу у розмірі 10% від суми наданого кредиту

Відповідно до положень п. 4.3.12 кредитного договору позичальник зобов'язаний в день укладення договору іпотеки здійснювати страхування предмета іпотеки та свого життя від нещасних випадків. Страхування здійснюється шляхом укладення щорічно до 22 вересня відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком.

Проте банк не надав доказів виконання ним п.4.3.12 договору.

Банк не вчиняв дій для вирішення вказаного питання в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором, перелік страхових компаній для укладення договорів страхування предмета іпотеки та життя позичальника не визначав. Посилання банку на те, що відповідач мав укласти договір страхування зі страховою компанією, з якою укладалися договори у попередні роки, не може бути прийнятий до уваги, оскільки банк не повідомляв про це позичальника, а такі доводи не відвідають змісту п. 4.3.12 договору.

Отже, до вчинення банком зазначених у п. 4.3.12 договору дій боржник не міг виконати свій обов'язок - укласти до 22 вересня 2014 р. відповідні договори страхування, а відтак, відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 заходу цивільно-правової відповідальності і покладення на нього обов'язку сплатити на користь банку штраф у розмірі 7400 доларів США.

Банком заявлені також вимоги про стягнення пені в сумі 3558,95 дол.США - в еквіваленті у гривні 75283,88 - за прострочку сплати платежів на погашення кредиту в межах одного року відповідно до п.3.3.3, п.5.2 договору.

Суд, задовольнивши вимоги та визначивши стягнення пені в гривні та еквіваленті доларам США, не звернув увагу на положення ст.533 ЦК України, положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року та належним чином не перевірив правильність нарахування банком пені за порушення прострочки у платежах.

Положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України.

В обґрунтування розрахунку пені банк послався на п. 5.2 кредитного договору і обчислення пені за прострочені платежі здійснено у доларах США.

Розмір пені, передбачений п.5.2 кредитного договору обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Отже, сторони узгодили розмір пені із розміром облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. ст. 3, 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Пеня заявлена банком за період з 28 жовтня 2014 р. по 10 червня 2015 року.

Пеня нараховується за кожен день простроченого платежу, визначеного у гривні відповідно до курсу долара США, встановленого НБУ України та розміру облікової ставки НБУ за відповідний період: з 17.07.2014 року - 12,50% (постанова НБУ № 417 від 15.07.2014 р.), з 13.11.2014 - 14,00% (постанова НБУ № 719 від 12.11.2014 р.), з 06.02.2015 - 19,50% (постанова НБУ № 81 від 04.02.2015 р.), з 04.03.2015 р. - 30,00% (постанова НБУ № 154від 02.03.2015 р.).

З 28.10.2014 р. по 12.11.2014 р.,16 днів, пеня складає за ставкою 25% 1315,68 грн.

З 13.11.2014 р. по 13.11.2014 р., 1 день.,пеня складає за ставкою 28% 121,68 грн.

З 14.11.2014 р. по 16.11.2014 р., 3 дні, пеня складає за ставкою 28% 343,33 грн.

З 17.11.2014 р. по 12.12.2014 р., 26 днів, пеня складає за ставкою 28% 2874,93 грн.

З 13.12.2014 р. по 12.01.2015 р., 31 днів, пеня складає за ставкою 28% 3924,40 грн.

З 13.01.2015 р. по 29.01.2015 р., 17 днів, пеня складає за ставкою 28% 2451,46 грн.

З 30.01.2015 р. по 05.02.2015 р., 7 днів, пеня складає за ставкою 28 % 959,11 грн.

З 06.02.2015 р. по 12.02.2015 р., 7 днів, пеня складає за ставкою 39% 2133,86 грн.

З 13.02.2015 р. по 03.03.2015 р., 19 днів, пеня складає за ставкою 39% 6366,08 грн.

З 04.03.2015 р. по 12.03.2015 р., 9 днів, пеня складає за ставкою 60% 4027,91 грн.

З 13.03.2015 р. по 12.04.2015 р., 31 днів, пеня складає за ставкою 60% 16 654,04 грн.

З 13.04.2015 р. по 12.05.2015 р., 30 днів, пеня складає за ставкою 60% 15510,73 грн.

З 13.05.2015 р. по 10.06.2015 р., 29 днів, пеня складає за ставкою 60% 16767,61 грн.

Всього пеня за період з 28.10.2014 р. по 10.06.2015 р. складає 73319,14 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість і добросовісність, яких повинна дотримуватись особа при здійсненні своїх прав із тим, щоб не порушувати права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню кредиту. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема, частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Також положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, а саме, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання (порушення зобов'язання кредитором).

В порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПК України суд не дав у рішенні будь-якої оцінки доводам відповідача про порушення банком строків зарахування коштів, внесених ним на погашення кредиту, що збільшило розмір нарахованої неустойки. Між тим, ці обставини мають суттєве значення, оскільки пеня обчислюється за кожен день прострочки.

Так, 27.01.2015 р. ОСОБА_3 на погашення кредиту вніс платіж в сумі 454 дол.США, проте кошти були зараховані банком - 30.01.2015 р. В розрахунку банку пеня за період з 27.01.2015 р. по 29.01.15 включно нарахована на прострочену суму 11616,88 доларів США, тоді як прострочена сума складала 11162,88 доларів США (а.с.10 т.1).

02.02.2015 року позичальником були внесені 10010 грн. для купівлі валюти на погашення валютного кредиту, проте купівля валюти банком не здійснена і кошти повернуті ОСОБА_3 більше ніж через 3 місяці, в травні 2015 р.

Доводи банку про те, що це відбулося у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки настання неплатоспроможності банку є наслідком його діяльності і законодавство не передбачає з введенням тимчасової адміністрації звільнення банку від виконання обов'язків як сторони даного кредитного договору. До того ж, кошти внесені позичальником та прийняті банком до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра».

Вищевикладене свідчить про те, що банк як кредитор сприяв збільшенню розміру неустойки у вигляді пені.

Таким чином, наявні підстави для застосування ст. 616 ЦК України. Для урівноваження інтересів кредитора та боржника необхідно зменшити пеню на 25% від нарахованої суми та визначити її відповідно в розмірі 54989,35 грн. (73319,14-18329,79 (73319,14 х 25%)), що цілком забезпечить компенсацію банку за прострочення виконання зобов'язання боржником.

З огляду на викладене та у відповідності до п.п.1,4 ст.309 ЦПК України рішення суду в частині задоволення позовних про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в сумі 7480 доларів США підлягає скасуванню, а рішення суду в частині стягнення пені - зміні.

Враховуючи, що банк в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення з позовом до суду і при зверненні з позовом судовий збір не сплачувався, судові витрати покладаються відповідно до правил ч.3 ст.88 ЦПК України на відповідача. Відповідно до задоволеної частини позовних вимог та задоволеної частини вимог апеляційної скарги, судовий збір відповідачем вже сплачений в дохід держави у повному обсязі (а.с.224 т.1). Тому за рішенням суду судовий збір не стягується.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 штрафу в сумі 7480 доларів США скасувати і у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом в сумі 48044,30 доларів США, за відсотками в сумі 6785,64 доларів США, пеню - в сумі 54989,35 грн.

Рішення суду в частині відмови у позові до ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: