Провадження №2/200/4231/16
У Х В А Л А

07 жовтня 2016 року суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нежитлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви.

Згідно ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

В даному випадку предметом спору є право власності на нерухоме майно, оцінка якого відбувається у відповідності до норм Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постанови КМУ №358 від 21.08.2014 року «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства».

Позивачами ціну позову в 93 700 грн. визначено на підставі оцінки ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», виконаної професійним оцінювачем ОСОБА_5

Відповідно до Національного стандарту N2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого Постановою КМУ від 28 жовтня 2004 р. N442, порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об'єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об'єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об'єкта оцінки з об'єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об'єктів порівняння; визначення вартості об'єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об'єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку. Інформація про продаж та пропонування подібного нерухомого майна повинна відповідати критеріям, визначеним у Національному стандарті N 1.

Національний стандарт N 1 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Оцінка майна проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання. Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об'єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз'яснення та застереження. При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об'єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку. Оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки. Оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна згідно із законодавством.

Відповідно до Національного стандарту N2 "Оцінка нерухомого майна" зіставлення об'єкта оцінки та об'єктів порівняння здійснюється за такими показниками, як ціна об'єкта порівняння, ціна одиниці площі чи об'єму тощо. Узгодження отриманих величин вартостей об'єктів порівняння здійснюється: за величинами вартостей об'єктів порівняння, що найчастіше зустрічаються; на основі визначення середньозваженої вартості; за вартістю об'єкта порівняння, яка зазнала найменших коригувань; на основі вартостей об'єктів порівняння, інформація про ціни продажу (ціни пропонування) та характеристики яких найбільш достовірна; із застосуванням інших оціночних процедур, що обґрунтовуються у звіті про оцінку майна.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку

майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Професійним оцінювачем ОСОБА_5 при виготовленні звіту про оцінку майна застосовано порівняльний підхід для визначення ринкової вартості обєкта оцінки, без зазначення проведених процедур оцінки та використаної нормативно-правової бази, фактично, зазначено лише ціну приміщення, при чому, незрозуміло, чи було встановлено оцінювачем ринкову вартість квадратного метру нежитлового приміщення аналогічної пропозиції.

Таким чином, судом встановлено невідповідність звіту про оцінку майна Національним стандартам №№1,2, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, визначена позивачами ціна позову не відповідає ринковим цінам, тому розмір судового збору має бути попередньо визначений судом.

Враховуючи місцезнаходження майна, його опис, суд вважає обґрунтованою ринковою ціною у 780 000 грн., у звязку з чим, судовий збір за вимоги майнового характеру має справлятись в розмірі 6890 грн. (1% від ціни позову, але не більше 5 мінімальних заробітних плат).

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом (частина шоста статті 6 Закону N 3674-VI). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У випадку якщо один із позивачів звільнений від сплати судового збору, загальна сума збору зменшується пропорційно до заявлених ним вимог. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Разом з цим, відповідно до матеріалів позову, судовий збір сплачено виключно позивачем ОСОБА_1 у розмірі 551,21 грн., 551,21 грн. за вимоги немайнового характеру та 950,78 грн. за вимоги майнового характеру, у звязку з чим, позивачу ОСОБА_1, яка просить визнати за нею право власності на ? частину обєкту нерухомості, слід представити суду докази сплати судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 2494,22 грн.

Позивачем ОСОБА_2 доказів сплати судового збору взагалі не представлено, у звязку з чим, необхідно представити суду докази сплати судового збору за кожну вимогу немайнового характеру в розмірі по 551,20 грн. та у розмірі 3445 грн. за вимоги майнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подану без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нежитлове приміщення - залишити без руху.

Надати позивачам строк три дні з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху для виправлення недоліків, а саме: представлення суду доказів сплати судового збору для ОСОБА_1 у розмірі 2494,22 грн.; для ОСОБА_2 - в розмірі 551,20 грн. за кожну вимогу немайнового характеру та у розмірі 3445 грн. за вимоги майнового характеру, розяснивши, що у випадку невиконання вимог суду позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Суддя Т.В. Шевцова