Справа № 308/3787/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми банківського вкладу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі Банк) у квітні 2015 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 10 303 доларів США банківського вкладу, 50 000 грн. моральної шкоди та 20000 грн. витрат на правову допомогу.

На обґрунтування зазначав, що 20.06.13 р. уклав із Банком Договір на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки. На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв на поточний рахунок № 8695 грошові кошти в загальній сумі 10303 доларів США.

26.02.15 р. звернувся до Банку із заявою, у якій просив вважати договір розірваним і повернути належні йому грошові кошти, однак у цьому йому незаконно було відмовлено.

Унаслідок винних дій відповідача та порушення права власності позивача на безперешкодне володіння і розпорядження грошовими коштами, які були внесені на його рахунок у якості депозитного вкладу, йому завдано моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.15 р. позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу за договором № 0671 від 08.11.14 р. у розмірі 10303 доларів США; стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000 грн.; стягнуто з відповідача 20000 грн. витрат на правову допомогу; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 296633 грн. (а.с.106-108).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що 08.11.14 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір № 20671 банківського вкладу «Найкраща пропозиція», за умовами якого останнім було розміщено депозитні кошти в сумі 10303 доларів США під 13% річних терміном по 06.02.15 р. на відкритий депозитний рахунок. Цього ж дня ОСОБА_2 було відкрито власний поточний рахунок № 8695, з якого було перераховано власні кошти на депозитний рахунок, та на який Банк нараховував суму вкладу та відсотки; позивачем не надано жодних доказів про відмову у видачі готівки; судом безпідставно стягнуто моральну шкоду та витрати на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання адвокатських послуг із обґрунтованим розміром гонорару адвоката; позивача включено до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб і такий уже отримав 200 000 грн. по зобовязаннях Банку.

Суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтований у частині стягнення суми банківського вкладу на поточний рахунок з відповідача та частково обґрунтований у частині стягнення моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу.

Як видно із матеріалів справи, 20.06.13 р. Банк і ОСОБА_2 уклали договір № 003-06000-200613 (надалі Договір) на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки (а.с.4).

08.11.14 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір № 20671 банківського вкладу «Найкраща пропозиція», за умовами якого 10303 доларів США під 13% річних терміном по 06.02.15 р. були розміщені Банком на відкритому депозитному рахунку.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За правилами п.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

02 березня 2015 року Правління Національного Банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Цього дня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Отже, починаючи з 3 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закон).

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону обмеження, встановлене п. 1ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

За приписами ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У апеляційній скарзі та у судовому засіданні під час розгляду справи представник Банку ОСОБА_3, пояснила, що ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» включено до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб і він вже отримав 200000 грн. по зобовязаннях АТ «ДельтаБанк», а банками, що здійснюють такі виплати, є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

Тобто, ОСОБА_2 має право на отримання виплати гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі.

Згідно з наданим на запит апеляційного суду листом-відповіддю ПАТ АК «Укргазбанк» грошові кошти, які надійшли від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.10.15 р., ОСОБА_2 отримав 200000 грн.

Отже, Банк не повернув позивачу суму вкладу, оскільки в ньому було запроваджено тимчасову адміністрацію. У звязку з цим 13.10.15 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було здійснено гарантовану законом виплату в розмірі 200000 грн., що складає частину із суми 10303 доларів США від суми вкладу, а тому суд першої інстанції не мав підстав для стягнення із відповідача 10303 доларів США банківського вкладу.

Окрім того, у випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, в разі ліквідації банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у черговості, визначеній ст. 52 Закону за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна Банку.

Разом із тим, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилався також на те, що йому завдано моральну шкоду в звязку з неповерненням Банком його депозитного вкладу, на порушення його права передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а тому стягнув із Банку 30000 грн. моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором (позивач не вказував у позовній заяві та не уточнював за яким саме пунктом у договорі передбачено стягнення моральної шкоди), не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак висновок суду першої інстанцій про відшкодування Банком ОСОБА_2 30 000 грн. моральної шкоди з цих підстав є неправильним.

Окрім цього, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що в суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_2, то немає підстав і для стягнення із Банку на його користь судових витрат.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення належить скасувати, як суперечне вимогам ст. 213 ЦПК України, а в позові відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 626, 629, 1058, 1074 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 303 ч.3, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 р. скасувати.

3. У позові ОСОБА_2 відмовити.

4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: