Справа № 359/5313/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/4614/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 01.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Кашперської Т.Ц.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: директор Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди та за зустрічним позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 16 березня 2007 року вона працювала в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру. Наказом директора ДП «Украерорух» №234/о від 18 травня 2015 року її звільнено з роботи з 19 травня 2015 року у звязку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що її звільнення є незаконним, оскільки при її звільненні не було враховано, що вона має високу кваліфікацію, продуктивність праці та тривалий безперервний стаж роботи. Тому позивач, з урахуванням збільшень розміру позовних вимог, просила поновити її на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру, стягнути з ДП «Украерорух» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83 500 грн. 71 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., стягнути з Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України моральну шкоду у розмірі 10000 грн., стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 4 320 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

У серпні 2015 року ДП «Украерорух» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги, посилаючись на те, що при звільненні ОСОБА_2 була виплачена матеріальна допомога у розмірі 157 000 грн. на підставі пункту 6.25.3 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, яка є соціальним захистом скороченого працівника. ДП «Украерорух» вважає, що у випадку поновлення ОСОБА_2 на роботі, вона зобов`язана повернути підприємству отримані кошти, оскільки у пункті 2.3.3 колективного договору (додаток №17) передбачено, що у разі виявлення бажання повторного працевлаштування в Украерорусі звільненого працівника, який отримав грошову допомогу, така особа зобовязана повернути кошти Украероруху у повному розмірі напередодні такого працевлаштування. З урахуванням наведеного, ДП «Украерорух» просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь виплачену їй матеріальну допомогу у розмірі 157000 грн. В судовому засіданні ДП «Украерорух» уточнило підстави для задоволення зустрічного позову, посилаючись на ст.1212 ЦК України. При цьому зазначало, що у зв`язку із поновленням ОСОБА_2 на роботі підлягає скасуванню наказ про її звільнення від 18 травня 2015 року № 234/0. У звязку з цим, ДП «Украерорух» вважає, що виплачені при звільненні ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 157000 грн. на підставі пункту 6.25.3 колективного договору підлягають поверненню, як отримані без достатніх правових підстав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, поновлено ОСОБА_2 на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 19 травня 2015 року, стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59884 грн. 50 коп., у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у більшому розмірі та стягнення моральної шкоди - відмовлено. Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 140 грн. 95 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 556 грн. 35 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух».Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2016 року в задоволені позову ПАТ «Київобленерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу змінити, задовольнивши вказані вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд допустив помилку в розрахунку загального середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вважає, що з ДП «Украерорух» має бути стягнута вся сума витрат на правову допомогу, яка підтверджена документально в розмірі 4320,00 грн. Крім того вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДП «Украерорух» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ДП «Украерорух» про стягнення матеріальної допомоги та ухвалити нове рішення в цій частині, яким його зустрічний позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 було скорочено не законно, той не законно і безпідставно було сплачено їй одноразову грошову допомогу в сумі 157000, 00 грн. передбачену програмою соціального захисту.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги, а також в частині розподілу судових витрат - скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. У задоволенні зустрічного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3 235 грн. 55 коп. та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір у розмірі 739 грн. 79 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року касаційні скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа директор Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зустрічного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 звільнено з порушенням норм трудового законодавства, тому при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно прийняв рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Разом з тим ОСОБА_2 не надала суду докази того, що звільнення її з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ДП «Украерорух» суд першої інстанції, пославшись на ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, виходив із того, що виплата грошових коштів ОСОБА_2 проведена добровільно, докази на підтвердження того, що ДП «Украерорух» виплатило матеріальну допомогу у звязку з рахунковою помилкою або внаслідок недобросовісності ОСОБА_2 підприємством не надано.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала в ДП «Украерорух» на посаді завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру.

Встановлено, що 16 березня 2015 року ДП «Украерорух» ознайомило ОСОБА_2 з попередженням про скорочення посади завідувача бібліотеки відділу завідувача бібліотеки відділу адміністративно-господарського та інформаційного забезпечення Навчально-сертифікаційного центру.

12 травня 2015 року Первинна профспілкова організація апарату управління ДП «Украерорух» надала згоду на звільнення ОСОБА_2 з роботи, що підтверджується копією протоколу від 12 травня 2015 року № 11-05.

Встановлено, що наказом директора ДП «Украерорух» від 18 травня 2015 року № 234/о ОСОБА_2 звільнено з роботи у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 19 травня 2015 року. При цьому в наказі зазначено, що їй підлягає до виплати: матеріальна допомога на підставі п. 6.25.3 колективного договору; вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі ст.44 КЗпП України та компенсація за 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяцізгідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного ОСОБА_1 України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

В враховуючи вище викладене колегія судів вважає, що суд першої інстанції визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу неправильно застосував ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядок.

Суд першої інстанції правильно визначив середньоденну заробітну плату в розмірі 660грн.51 коп..

Так розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде складатись за період з 19 травня 2015 року по 25 листопада 2015року: (в травні 2015 року 9 робочих днів*660грн.51 коп.= 5944,59 грн.) + (в червні 2015 року 20 робочих днів*660грн.51 коп.=13210,20 грн.) +( в липні 2015 року 23 робочих дні*660грн.51 коп.= 15191,73 грн.)+( в серпні 2015 року 20 робочих днів*660грн.51 коп.= 13210,20 грн.) +( в вересні 2015 року 22 робочих днів*660грн.51 коп.=14531,22 грн.)+(в жовтні 2015 року 21 робочий день*660грн.51 коп.=13870,71 грн.)+( в листопаді 2015 року 17 робочих днів*660грн.51 коп.= 11228,67 грн.) = 87187,32грн.

Отже підлягає стягненню з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 87187,32 грн., а рішення суду в цій частині підлягає скасуваню та ухваленню нового про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_2 в розмірі 87187,32 грн.,

У пп. 3, 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, при тому, що судом першої інстанції визнано трудові права ОСОБА_2 порушеними Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в частині неправомірного звільнення, суд на зазначене вище уваги не звернув.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., з урахуванням негативних явищ заподіяних ОСОБА_2 незаконними діями ДП «Украерорух».

Отже позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Крім того колегія суддів, вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди з Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки вони не є юридичною особою та не можуть нести відповідальність за дії ДП «Украерорух».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 59884,50 грн. та відмовляючи у стягненні моральної шкоди.

Колективний договір це і правовий акт, і акт соціального партнерства на рівні підприємства між працівниками і роботодавцем.

Таким чином, колективний договір за юридичною природою не може бути довільними договірними відносинами між двома сторонами, а саме, між керівником та працівником, який є членом профспілки.

Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Встановлено, що наказ про скорочення штату скасований, трудові відносини продовжені, тому у ОСОБА_2 відпали законні підстави для виплати їй одноразової грошової допомоги в розмірі 157000 грн., оскільки відповідно до п. 6.25.3 колективного договору виплата зазначених грошових коштів передбачена лише у разі звільнення працівника у звязку зі скороченням штату.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ДП «Украерорух».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 частково заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги ДП «Украерорух» заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: директор Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зустрічного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги та ухвалення нового рішення в цій частині відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3297,00 грн., який складається з 1570,00грн. судового збору при подачі позову та 1727,00грн. судового збору подання апеляційної скарги.

Вимога представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1920,00грн. не підлягають задоволенню, оскільки суду не було надано оригіналів фінансових документів на підтвердження здійснення платежу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: директор Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зустрічного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 87187,32 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. моральної шкоди.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Первинної профспілкової організації апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Зустрічний позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України грошові кошти у розмірі 157000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України судовий збір у розмірі 3297,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: