У Х В А Л А

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 1 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, позов задовольнив, у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 6 млн 400 тис. 440 грн 62 коп. звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки - квартиру 57 у будинку 22б на проспекті Оболонському у м. Києві, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, відстрочив виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вирішив питання про розподіл судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 квітня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилив, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишив без змін.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави для подання заяви про перегляд судового рішення заявниця послалась на постанови Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року, 27 травня та 25 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились і суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, якщо такий спосіб передбачено умовами договору іпотеки. Пунктом 5.1 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя.

У постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15) Верховним Судом України викладено правовий висновок про те, що у розумінні статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. При цьому судом зазначено про те, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження й послався на загальний розмір заборгованості, проте не зазначив всіх його складових, що підлягають сплаті іптекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявник, не суперечить правовому висновку викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року та у справі, за результатами перегляду якої Верховним Судом України прийнято надану для порівняння постанову, наявні різні фактичні обставини.

Постанови Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року (справа № 6-147цс14) і 25 листопада 2015 року (справа № 6-1749цс15) прийняті у справах про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акта про реалізацію з торгів нерухомого майна та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Правові висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені у зазначених постановах, стосуються застосування норм матеріального права у правовідносинах з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та з іншими встановленими судами фактичними обставинами справ, а також з іншим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Оболонсьької районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема