Справа №202/5020/16-ц
Провадження №2/202/2486/2016
09 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Колективного підприємства «Синельниківський Фарфоровий завод» про поновлення на роботі та скасування наказів про звільнення, -
Позивачі звернулися до суду із відповідним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що їх було звільнено на підставі їх заяв, які були написані під тиском директора Колективному підприємстві «Синельниківський Фарфоровий завод», а також із порушеннями вимог трудового законодавства України.
Позивачі вважають, що такі дії відповідача є незаконними, у зв'язку з чим вони мають бути поновленні на роботі, а накази про звільнення визнані недійсними.
В судове засідання позивачі не з'явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позов у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не з'явилися, надали письмові пояснення про те, що дійсно на позивачів було здійснено вплив з боку директора підприємства, у зв'язку з чим вони були вимушені написати заяви про звільнення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на Колективному підприємстві «Синельниківський Фарфоровий завод» з 24.02.1993 року на підставі наказу №11 від 22.02.1993, на посаді старшого майстру відділу виготовлення виробів.
Був звільнений з посади на підставі наказу №57 від 19.05.1993 року у відповідності до ст.38 КЗпП за власним бажанням.
Позивач ОСОБА_1 зазначив, що заява про звільнення за власним бажанням була ним написана під тиском ОСОБА_6, окрім того будь-яких інших документів він не підписував, з наказом про звільнення не ознайомлювався, трудову книжку не отримував. Також наявна на заводі заява про звільнення за власним бажанням була дописана ОСОБА_6, а саме напис «с 20 мая 1993 г». Також позивач зазначив, що відкликав зазначену заяву в строк до закінчення двотижневого строку, але його було повідомлено що він не встиг написати таку заяву і його вже було звільнено 20.05.1993 року.
ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_3, зміна прізвища на підставі свідоцтва про одруження від 04.05.1999 року)працювала на Колективному підприємстві «Синельниківський Фарфоровий завод» з 25.07.1998 року на підставі наказу №77 від 22.07.1988. Звільнена 20.04.1998 у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін.
Позивачка зазначила, що не подавала заяву про звільнення, така заява була подана замість неї. Отримала наказ про звільнення від 21.04.1998 року, який не містив підпису директора підприємства. Також зазначила, що ще одним підтвердженням порушення трудового законодавства, є неправомірне звільнення її з 20.04.1998, хоча наказ був виданий 21.04.1998 року. Окрім того, факт недійсності цього наказу доводить той факт, що 21.04.1998 року відповідачем було видано наказ №36 віл 21.04.1998 року про оголошенняпозивачці догани, хоча позивачку вже було нібито звільнено.
ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_2, зміна прізвища на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.11.2001 року) працювала на Колективному підприємстві «Синельниківський Фарфоровий завод» з 13.04.2000 року на підставі наказу №29 від 12.04.2000. Звільнена на підставі наказу №38 від 03.09.2001 року у відповідності до ст.38 КЗпП за власним бажанням.
Позивачка зазначила, що заява про звільнення за власним бажанням була написана нею під тиском ОСОБА_6, окрім того будь-яких інших документів вона не підписувала, з наказом про звільнення не ознайомлювалась, трудову книжку не отримувала.
Позивачі зазначили, що причиною їх звільнення були написані ними заяви під тиском директора Колективного підприємства «Синельниківський Фарфоровий завод» ОСОБА_6, окрім того ним були підроблені інші офіційні документи та підписані замість позивачів, у зв'язку з чим відкрите кримінальне провадження. Наразі Синельниковським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглядається кримінальна справа №191/2957/16-к відносно ОСОБА_6, зокрема відносно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366- складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Позивачі не мали змоги звернутися до трудового колективу підприємства, а також до суду для оскарження звільнення через тиск ОСОБА_6 Таким чином, у зв'язку з тим, що відносно директора наразі розглядається кримінальна справа, позивачі мають змогу звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Окрім того, відповідачем також порушено трудовезаконодавство, а саме не ознайомлено із наказами про звільнення, не видано трудові книжки, а також порушено право на відкликання заяви про звільнення відповідно до вимог частини другої статті 38 Кодексу законів про працю України, оскільки їх було звільнено з посади раніше закінчення двотижневого строку.
Матеріалисправи не містять заперечень відповідача, а також належних доказів, які спростовують доводи позивачів.
Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого 31 жовтня 2012 року при розглядісправи №6-120 цс 12, за змістомст.38 КЗпПУкраїни працівникмає з власноїініціативи в будь-який час розірватиукладений з ним на невизначений строк трудовийдоговір. При цьому строк розірвання трудового договору і йогоправовіпідставизалежатьвід причин, якіспонукаютьпрацівника до йогорозірвання і якіпрацівниквизначаєсамостійно.
Таким чином, суд приходить до переконання,що відповідач не мав правових підстав звільняти позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) та ОСОБА_3 за ч.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін),оскільки позивачіпідтвердили відсутністьсправжнього волевиявлення на звільнення.А тому звільненняпозивачіввідбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства.
Згідно ч.2 ст.47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В іншихвипадкахзвільненнякопія наказу видається на вимогупрацівника. Оскільки, як встановлено судом, звільненняпозивача з займаної посади здійснено не з підстав, зазначених у заявіпозивача, такезвільнення не можевважатисязвільненням з ініціативипрацівника, а фактично є звільненням з ініціативипрацедавця.
Тому, строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпПУкраїни, позивачами не пропущений, оскількикопія наказу про звільнення не булапрацедавцемнаданапозивачу до часу йогозверненнядо суду.
Згідно ст.235 КЗпПУкраїни, у разізвільнення без законноїпідставиабо незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попереднійроботі органом,якийрозглядаєтрудовийспір.
Відповідно до ст. 38 КЗпПУкраїнипрацівникмаєправо розірватитрудовийдоговір, укладений на невизначений строк, попередивши про цевласникаабоуповноважений ним орган письмовоза два тижні. У разі, коли заявапрацівника про звільнення з роботи за власнимбажаннямзумовленанеможливістюпродовжитироботу (переїзд на новемісцепроживання; переведеннячоловікаабодружини на роботу в іншумісцевість; вступ до навчального закладу; неможливістьпроживання в даніймісцевості, підтвердженамедичнимвисновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічноговікуабодитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ївідповідно до медичноговисновкуабоінвалідомпершої
групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а такожз іншихповажних причин), власникабоуповноважений ним орган повинен розірватитрудовийдоговір у строк, про який просить працівник.
Суди дійшоввисновку, щозвільненняпозивача на підставі ст. 38 КЗпПУкраїни повинно буловідбутися неранішеспливудвотижневогостроку, наданогопрацівнику для письмовогопопередженнявласникаабоуповноваженого органу про своєзвільнення за власнимбажанням.
Згідновимогцієїстатті, післяспливуцього строку працівникмігзалишитися на роботі і не вимагатисвогозвільнення, а власникабоуповноважений ним орган відповідно, не вправізвільнитийогоза поданоюранішезаявою, крімвипадківнаявностізгодиміжсторонами про дату звільнення.
Судомвстановлено, щотакоїзгодиміж сторонами не було і до спливудвотижневого строку, зокремапозивачОСОБА_1відкликав свою заявувід14.05.1993 про звільнення за власнимбажанням.
Відповідно до ч.2 ст.38 КЗпПУкраїни-якщопрацівникпіслязакінчення строку попередження про звільнення не залишивроботи і не вимагаєрозірвання трудового договору, власникабоуповноважений ним орган не вправізвільнитийого за поданоюранішезаявою, крімвипадків, коли на йогомісце запрошено іншогопрацівника, якомувідповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладеннітрудового договору.
Окрім того, з наказом про звільнення з роботипозивачівознайомлено не було та копії не видавались.
Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Згідно ст. 235 КЗпПУкраїни у разізвільнення без законноїпідставипрацівник повинен бути поновлений на попереднійроботі органом, якийрозглядаєтрудовийспір.
Судом також перевірені доводи працівників про те, щобули змушені подати заяву про розірвання трудовогодоговору, шляхом виклику свідків, які письмово підтвердили факт впливу директора ОСОБА_6 на позивачів.
Таким чином, суд дійшов висновку, щовідповідачзвільнивпозивачів без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпПУкраїнизобов'язанийпоновитиїх на попереднійроботі.
Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи,судом не встановлено даних про те, що задоволення позовних вимогсуперечить закону, а тому, враховуючи зміст вищенаведених положень діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 4 ст. 367 ЦПК України суд допускаєнегайневиконаннярішень у справах пропоновлення на роботі незаконно звільненогоабопереведеного на іншу роботу працівника.
На підставінаведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Колективного підприємства «Синельниківський Фарфоровий завод» про поновлення на роботі та скасування наказів про звільнення - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати наказ №57 від 19.05.1993 року щодо звільнення ОСОБА_1, наказ №38 від 03.09.2001 року щодо звільнення ОСОБА_2 (зараз ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.11.2001 року), наказ №36 від 20.04.1998 року щодо звільнення ОСОБА_3 (зараз ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про одруження від 04.05.1999 року).
Поновити ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Синельниківським МРВ УМВС України), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Синельниківським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 17.07.2015 року), ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 03.12.2001 року) на роботі у Колективному підприємстві «Синельниківський Фарфоровий завод».
Рішення суду допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення, може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз