УХВАЛА

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення компенсації частини вартості майна за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1998 року вони з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Факт проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та володіння майном, як спільною сумісною власністю, встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року, що набрало законної сили. З початку 2013 року вони проживають окремо.

За період сумісного проживання ними було придбано наступне майно: холодильник «Samsung» вартістю 8 500 грн, придбаний у 2010 році; персональний комп'ютер «Samsung» вартістю 5 645 грн, придбаний у 2012 році; пральна машина «Ariston» вартістю 4 300 грн, придбана у 2008 році; водонагрівач «Venus» вартістю 1 500 грн, придбаний у 2007 році; газова плита «Ariston» вартістю 3 500 грн, придбана у 2013 році; диван вартістю 4 тис. грн, придбаний у 2006 році; диван вартістю 2 тис. грн, придбаний у 2006 році; пилосос «Sumsung» вартістю 1 200 грн, придбаний у 2012 році; шафа вартістю 4 500 грн, придбана у 2012 році; ліжко вартістю 2 600 грн, придбане в 2012 році; комод вартістю 1 тис. грн, придбаний у 2012 році; вікна пластикові Rehau 4 шт. вартістю 9 тис. грн, придбані у 2005 році; двері вхідні металеві вартістю 3 тис. грн, придбані у 2012 році; двері міжкімнатні (дерево) 3 шт. на загальну суму 7 тис. грн, придбані у 2009 році, а всього на суму 57 745 грн.

ОСОБА_3 зазначав, що усе вище перелічене майно та документи, які підтверджують його вартість, знаходяться у одноособовому володінні та користуванні відповідача, він не має доступу ні до майна, ні до документів, що порушує його права. Домовленості між сторонами щодо розподілу майна не досягнуто.

З урахуванням зазначеного, позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільно нажитого майна суму у розмірі 28 195 грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила у порядку поділу майна виділити їй диван вартістю 200 грн, диван вартістю 300 грн, персональний комп'ютер «Sumsung» вартістю 2 тис. грн, а всього на загальну суму 2 500 грн. Виділити ОСОБА_3 телевізор «Philips» вартістю 450 грн, DVD плеєр «Orion» вартістю 150 грн, супутникову антену вартістю 700 грн, а всього на загальну суму 1 300 грн.

17 серпня 2015 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про залишення її позову без розгляду.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна залишено без розгляду.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спільною сумісною власністю сторін є наступне майно: холодильник «Samsung RL44 ECSW» вартістю 6 660 грн, персональний комп'ютер вартістю 5 004 грн 49 коп., пральна машина «Ariston AVTF 10g» вартістю 2 949 грн 50 коп., водонагрівач «Venus WJ 80» вартістю 883 грн 20 коп., пилосос «Samsung SC6570» вартістю 291 грн 72 коп., два дивани «Арлекіно» і «Буржуа» вартістю 813 грн 12 коп. і 1 740 грн відповідно, на загальну вартість 18 282 грн 03 коп.

Разом із тим, позивач у позовній заяві не ставив питання щодо визнання за ним певних речей чи виділення майна в натурі, а просив лише стягнути грошову компенсацію у вигляді 1/2 частини їх загальної вартості, проти чого відповідач заперечувала, а тому дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, що у свою чергу не позбавляє права позивача реалізувати своє право звернення до суду відповідно до вимог чинного законодавства.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що сторони з 1998 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, даний факт було встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року, яке набрало законної сили

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 9 липня 2015 року, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дійсна вартість майна, що знаходиться у квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, та є предметом розгляду справи, становить 41 520 грн 33 коп., зокрема: холодильник «Samsung RL44 ECSW» - 6 660 грн, персональний комп'ютер - 5 004 грн 49 коп., пральна машина «Ariston AVTF 10g» - 2 949 грн 50 коп., водонагрівач «Venus WJ» - 80 883 грн 20 коп., газова плита «HOTPOINT Ariston С 34S G1 (W)» - 3 943 грн 10 коп., пилосос «Samsung SC6570» - 291 грн 72 коп., пилосос «Liberton» - 505 грн 20 коп., два дивани «Арлекино» - 813 грн 12 коп., «Буржуа» - 1 740 грн, спальний гарнітур - 6 600 грн, вікна пластикові «Rehau» 4 шт. з балконним блоком - 6 580 грн, двері вхідні металеві - 2 790 грн, двері міжкімнатні 3 шт - 2 760 грн.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

ОСОБА_3, пред'явивши вказані позовні вимоги, фактично погодився на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, а ОСОБА_4 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не внесла.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не сприяли всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, у достатньому обсязі не визначились з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, не застосували ч. 5 ст. 71 СК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик