02 лютого 2016 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області в складі:
- головуючого судді Кротінова В.О.,
- при секретарі Яцканич А.В.,
- за участю третіх осіб представника Служби у справах дітей Селидівської міської ради ОСОБА_1, представника Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у приміщенні Селидівського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Селидівської міської ради; Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони разом проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини були припинені з серпня 2011 року та з того часу ОСОБА_4 разом з дитиною перейшли проживати до іншого чоловіка та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Шлюб розірвано за рішенням суду 06.12.2011 року. Рішенням Ворошиловської районної в місті Донецьку ради № 63 від 09.04.2014 р. було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір»ю дитини ОСОБА_4 Просить суд, визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право на жилу площу в квартирі АДРЕСА_1 «А» у місті Донецьку та зобов»язати міграційну службу зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.
У судове засідання позивач не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Третя особа - представника Служби у справах дітей Селидівської міської ради ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених вимог.
Третя особа представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області заперечувала проти позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі.
Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України.
Вислухавши пояснення третіх осіб, дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою:м.Донецьк, вул..Челюскінців, 117а/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом про державну реєстрацію прав(а.с.23-24).
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 06.12.2011 року(а.с.17).
Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження, І-НО № 528397, виданим Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області(а.с.22).
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом.
Судом було встановлено, що ОСОБА_3 має окреме житло за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Малолітня донька ОСОБА_5 проживає разом з матір»ю. Рішенням Ворошиловської районної в місті Донецьку ради № 63 від 09.04.2014 р. було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір»ю дитини ОСОБА_4О.(а.с.9-14); рішенням Ворошиловської районної в місті Донецьку ради про встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні дитини від 28.05.2014 р. батькові дитини ОСОБА_3 визначено порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_3В.(а.с.15-18).
З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що дитина, постійно проживала і на сьогоднішній день проживає з матір'ю, яка її виховує і здійснює постійний догляд, крім того, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню, за виключенням випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини і у виняткових обставинах, яких під час розгляду справи встановлено не було, суд, враховуючи інтереси малолітньої дитини, вважає за необхідне залишити її на подальше проживання з матір'ю.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із жилого приміщення, яке він займає, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст. 156, 157 ЖК України члени сім'ї (в тому числі колишні) власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Членів сім'ї (в тому числі колишніх) власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 такими, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов»язання міграційної служби зняти з реєстрації за вказаною адресою позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд вважає в цій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, в частині позовних вимог щодо зняття осіб з реєстрації слід відмовити, оскільки повноваженнями зняття з реєстрації місця проживання наділений відділ Державної міграційної служби України.
На підставі ст.ст.16, 319,321,391 ЦК України, 9, 72, 116,156,157 Житлового кодексу України, ст..161 СК України, Керуючись ст.ст. 11, 60, 213-218, 224-225 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право на житлове приміщення - квартиру № 1 в будинку № 117 «А» по вулиці Челюскінців у місті Донецьку.
В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя