Справа №473/825/16-ц 16.05.2016 16.05.2016 16.05.2016
Справа №473/825/16-ц Головуючий першої інстанції Лузан Л.В.
Провадження №22-ц/784/1184/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явило позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №210579-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати й надав позичальнику строковий кредит в розмірі 5 000 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25 лютого 2010 року.

Того ж дня, на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 свого обов'язку за кредитним договором.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримав, у зв'язку із чим, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2010 року з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 11 968 грн. 22 коп., яка виникла станом на 15 лютого 2010 року.

Посилаючись на вказані обставини, а також на вищезазначене судове рішення від 15 лютого 2010 року, уточнивши в подальшому позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №210579-CRED від 25 лютого 2008 року в загальному розмірі 3 676 доларів США 64 цента, що еквівалентно 91 438 грн. 08 коп.

Відповідач ОСОБА_2, діючий через свого представника ОСОБА_3, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на сплив позовної давності.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №210579-CRED від 25 лютого 2008 року, а саме заборгованість за процентами станом на 28 січня 2016 року в розмірі 2 938 доларів США 14 центів, що еквівалентно 73 071 грн. 54 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 1 102 грн. 40 коп. судового збору, тобто по 551 грн. 20 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального права, а саме невірним застосуванням позовної давності, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт невиконаних грошових зобов'язань за кредитним договором боржником, розмір заборгованості та підстави відповідальності, що є підставою для стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №210579-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати і надав позичальнику строковий кредит в розмірі 5 000 доларів США зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (в разі порушення зобов'язання по поверненню кредитних коштів - 48% річних), строком до 25 лютого 2010 року (а.с.10-13).

За умовами п.2.2.3 зазначеного договору позичальник зобов'язався сплачувати кредит в порядку та строки відповідно до Графіку погашення кредиту та процентів приведеного у Додатку №1, яке є невід'ємною частиною цього договору.

Того ж дня, на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено договір поруки за умовами якого останній поручався перед кредитором за виконання ОСОБА_2 свого обов'язку за кредитним договором (а.с.14).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2010 року з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 11 968 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 894 грн. 44 коп. (еквівалентно 1 236 доларів США 42 цента), заборгованість за процентами в розмірі 1 287 грн. 92 коп. (еквівалентно 160 доларів США 94 цента), штраф та пеня в розмірі 785 грн. 85 коп. (еквівалентно 98 доларів США 20 центів) (а.с.4).

Згідно повідомлення Відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 29 лютого 2016 року виконавчий лист №2-193/10 виданий на підставі вищевказаного судового рішення від 15 лютого 2010 року на виконанні у відділі не перебуває. 30 грудня 2010 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та повторно на виконання не надходив. Стягнення за виконавчим документом не проводилось (а.с.39).

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилаючись на вказане судове рішення, а також на те, що воно боржниками не виконано, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за користування кредитом, яка виникла станом на 28 січня 2016 року в розмірі 3 676 доларів США 64 центів, що еквівалентно 91 438 грн. 08 коп. (а.с.52).

29 лютого 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, подав до суду письмові заперечення з клопотанням про застосування позовної давності (а.с.35-37).

Захист порушених цивільних прав здійснюється з дотриманням строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову (ст.ст. 256,267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки - штрафу, пені (ч.2 ст. 258 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13).

Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст.599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599 - 601,604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не позбавляє кредитора права на отримання сум, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК України.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, виходячи з вимог ст.ст.254,257,258,261 ЦК України, часу звернення позивача з цим позовом до міськрайонного суду - 17 лютого 2016 року (а.с.2) та домовленості сторін щодо збільшення позовної давності (5 років щодо загальної та спеціальної позовної давності), з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню проценти за користування кредитним коштами за період з 17 лютого 2011 року по 28 січня 2016 року (відповідно заявленої вимоги позивачем) в розмірі 2 938 доларів США 14 центів, що еквівалентно 73 071 грн. 54 коп.

При цьому, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 894 грн. 44 коп. (еквівалентно 1 236 доларів США 42 цента), стягнута з відповідачів судовим рішенням від 15 лютого 2010 року, тому вирішенню підлягає спір щодо кредитної заборгованості, яка виникла після цього часу та не була стягнута попереднім судовим рішенням.

Рішення в частині відмови у стягненні суми штрафу сторонами не оскаржується.

Отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню прострочена заборгованість за процентами, та вірно визначив її розмір та межі позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом наслідків спливу позовної давності - безпідставні, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні особою, яка подала апеляційну скаргу, положень закону щодо перебігу позовної давності.

За такого, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко