АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1223/16-ц 22-ц/774/1638/К/16
Справа № 213/1223/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1638/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач ОСОБА_2
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

секретар Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 16 червня 2015 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та третю групу інвалідності, з 25 травня 2015 року по 01 червня 2016 року, з датою переогляду 01 травня 2016 року.

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди - 18000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення суми, стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди до 50000 грн.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що отримане позивачем професійне захворювання обмежує його життєву активність та позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Позивач змушений постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів, однак хронічний характер захворювання не дає надії на видужання.

Окрім цього, представник позивача посилається на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 більше ніж 17 років безперервно пропрацював у відповідача на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, які викликали розвиток профзахворювання.

Також представник позивача вказує, що визначена судом сума моральної шкоди у розмірі 18 000 грн. не є тотожною розміру нанесеної позивачу моральної шкоди.

Крім того, після встановлення професійного захворювання ОСОБА_5 було переведено на некваліфіковану, низькооплачувану роботу.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог.

Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо.

Також апелянт вказує, що санітарно-гігієнічна характеристика умов праці позивача від 13.11.2013 року, яка була підставою для складання медичного висновку від 03.02.2015 року та акту розслідування причини професійного захворювання від 11.03.2015 року, складена з порушенням вимог закону, тому не є дійсною.

Представник відповідача зазначає, що судом не враховано, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Представник ПАТ «Південний ГЗК» вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причинно-наслідковий звязок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Крім того, на думку представника ПАТ «Південний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Південний ГЗК» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5, працюючи, в періоди з 30.04.1998 р. до 18.11.1998 р., з 19.11.1998 р. до 08.10.2015 р., з 09.10.2015 р. до 31.03.2016 р.; з 01.04.2016 р. по теперішній час, в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, учнем слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання на дільницях діючого агломераційного, драбарного та збагачувального виробництва в цеху з ремонту технологічного обладнання; слюсарем-ремонтником 4-го і 5-го розрядув управлінні з ремонту технологічного обладнання, сторожем, підсобним робітником ПАТ «Південний ГЗК», отримав професійне захворювання /а.с.6-7/.

Відповідно до ОСОБА_2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.03.2015 року у ОСОБА_5 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія попереково-крижова L4, L5.S1. та шийна С5-С8. білатеральна, переважно справа, з вираженими статико-динамічним и порушеннями, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами. периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. М 54.1; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня, J44 /а.с.8-12/.

Згідно з ОСОБА_2 розслідування хронічного професійного захворювання №18 від 26 травня 2011 року причиною зазначеного професійного захворювання є роботи впродовж більше 16 років в умовах впливу шкідливих факторів фізичного навантаження і концентрації пилу, які перевищували нормативні показники /а.с.9-11/.

Висновком МСЕК від 16.06.2015 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40% та третю групу інвалідності, з датою наступного переогляду 01.06.2016 року.

Висновком МСЕК від 19.04.2016 року позивачу підтверджено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40% та третю групу інвалідності, з датою наступного переогляду 01.05.2017 року, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження в умовах виробничого тиску /а.с.13-16/.

Постановами Відділку виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. від 04.08.2015 р. за №0407/22842/22842.1/3 позивачу призначені одноразова допомога в сумі 8282 грн. 40 коп. та за №0407/22842/22842.1/4 щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку в розмірі по 2261 грн. 69 коп. /а.с.17,18/.

З виписок з історії хвороби, амбулаторної картки та епікризів вбачається, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні: КЗ Міська лікарня №11, КЗ «Міська клінічна лікарня №11», ТОВ «Медиком»-5, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, санаторно-курортне лікування в теплий період року, антигіпертензивна терапія, профілактичне лікування медичними препаратами, ЛФК, масаж курсами /а.с.19-51/.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що у звязку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом розміром грошових коштів у відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь держави, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 11.03.2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Південий ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_5, встановити неможливо, враховуючи значну тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів.

При цьому, неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південий ГЗК» обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника ПАТ «Південий ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Південий ГЗК» про те, що причинно-наслідковий звязок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання від 11.03.2015 року, складеним комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем Криворізького та Широківського районів, який відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_5 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди.

Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 18 000 грн., у звязку з чим знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоровя позивача та моральні страждання ОСОБА_5, які виражаються у фізичному болю у звязку з отриманим професійним захворюванням, а також враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача ПАТ «Південий ГЗК», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 30 000 гривень, збільшивши розмір моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Південний ГЗК» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 - частковому задоволенню, у звязку із чим рішення суду підлягає зміні, на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦК України, а розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_7 більшенню з 18 000 грн. до 30 000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5, збільшивши цей розмір з 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. до 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_8