Р І Ш Е Н Н Я (З А О Ч Н Е)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2016 Справа №607/2030/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2016 року пред'явив до суду позов до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - 1/4 частину приміщення магазину та офісу, загальною площею 110 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 Обґрунтовує позов тим, що з 06 січня 1970 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя було придбано ? частину спірного приміщення магазину та офісу, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З цих підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину спірного нерухомого майна.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала заяву, згідно з яким позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу в її відсутності. Не заперечила проти заочного розгляду справи.

Третя особа - ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

06 січня 1970 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (повторне) серії НОМЕР_1 від 16 травня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Як слідує з договору купівлі-продажу приміщення магазину та офісу від 30 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Маркуліною Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №5446, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 та ОСОБА_2 купили, в рівних частках, належне ОСОБА_6 приміщення магазину та офісу, загальною площею 110 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1

Як убачається з відповіді товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» №306/07-2 від 10 травня 2016 року, станом на 29 грудня 2012 року приміщення магазину та офісу, загальною площею 110 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Маркуліною Л.О. від 30 липня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за №5446.

Таким чином, ? частина приміщення магазину та офісу придбана відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спірна квартира придбана у 2002 році, тобто правовідносини між сторонами у справі у частині позовних вимог, що стосуються її поділу, виникли до набрання чинності СК України - до 1 січня 2004 року, а тому до них застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном .

Згідно з ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З цих підстав судом установлено, що шлюб між сторонами не розірвано, спірна частина будівлі належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому позивач ОСОБА_1 має право на поділ цього майна.

Визначаючи розмір часток майна сторін при поділі майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності, суд виходить із засад рівності часток подружжя і не знаходить передбачених законом підстав для відступлення від них.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на 1/4 частину приміщення магазину та офісу, загальною площею 110 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1

При цьому за правилами статті 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 3477 гривень понесеного судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 61, 68 - 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину приміщення магазину та офісу, загальною площею 110 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3477 (три тисячі чотириста сімдесят сім) гривень понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя