Справа № 487/670/16-ц
Провадження № 2/487/915/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Табунщик К.С., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Данилюк Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЖЕК-10» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати,стягнення витрат , відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - В С Т А Н О В И В:

09.02.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного Підприємства «ЖЕК-10» про стягнення інфляційних збитків (компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати), витрат на отримання довідки про розмір інфляції в сумі 32 грн. 52 коп., та 500 витрат на правову допомогу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.11.2014 року , залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.2015 року на його користь стягнуто із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2014 року по 04.11.2014р. в сумі 10926 грн. 81 коп.

Вказані грошові кошти він отримав лише 15.12.2015р.Посилаючись на положення Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», позивач просив стягнути на його користь 4042 грн.62 коп. компенсації за період з 17.02.2015р. по день отримання грошових коштів - 15.12.2015р. , розрахованої ним на підставі довідки, отриманої в Миколаївському обласному управлінні статистики , за отримання якої він сплатив 32 грн. 52 коп. , які він також просив стягнути із відповідача. А також просив стягнути на його користь 500 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач уточнив та збільшив позовні вимоги. А саме, в частині стягнення компенсації просив стягнути її в сумі 3824 грн. за період із лютого по жовтень 2015року, та просив стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітку позивачу, у зв'язку із тяжким фінансовим станом, а також недоведеністю позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря в ПП «ЖЕК-10» з 16.10.2012року. Наказом від 25.03.2013 р. його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.02.2014р. ОСОБА_1 було поновлено на роботі. Наказом від 04.03.2014р. його звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.11.2014року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17.02.2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 04.03.2014р. та стягнуто на його користь 10926 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до платіжного доручення №208 від 27.10.2015р. , Заводським ВДВС ММУЮ сума заборгованості по вказаному рішенню списана із рахунку ПП «ЖЕК-10» та отримана позивачем.

Компенсація несвоєчасно виплаченої зарплати - втрат, понесених працівником у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати й інфляційних процесів, здійснюється на підставі Закону України «Про компенсації громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їхньої виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050 , який набрав чинності з 01 січня 2001 року.

Постановою Кабінету міністрів України було затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Постанова КМУ № 159), за якою проводиться компенсація з 01 січня 2001 року.

Виходячи з порядку нарахування компенсації, визначеною в Постанові КМУ № 159, сума компенсації складає за період з 15.02.2015р. по 27.10.2015р. - 3113 грн. 91 коп., яка і підлягає стягненню на користь позивача. Визначаючи розмір компенсації, суд враховує індекс інфляції ,задіяний у розрахунку у відсотках до попереднього місяця, відповідно до довідки , виданої Миколаївським обласним управлінням статистики від 29.15.2015р. , який складає 1,285 х 10926грн. - сума боргу 10926 грн.= 3113 грн. 91 коп. Вказана сума компенсації підлягає стягненню із відповідача.

Також, підлягає стягненню із відповідача і збитки , сплачені позивачем в сумі 32 грн.52 коп. за отримання вищезазначеної довідки про розмір інфляції.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тобто, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати та лише за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Враховуючи факт порушення відповідачем строків виплати заборгованості по заробітній платі, а саме середнього заробітку, за час затримки виплати зарплати, яка була стягнута на користь позивача відповідно до рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.11.2014р. та сплачена позивачу лише 27.10.2015р., що є порушенням ст. 117 КЗпП, колегія вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 300 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи суму компенсації моральних страждань суд враховує відсутність тяжких наслідків для позивача через порушення його прав.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Витрати на оплату послуг адвоката відшкодовуються відповідно до вимог ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, які регламентують межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, положенням про граничні розміри компенсації таких витрат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» та положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Так, вказані витрати не можуть перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому вказані 40 відсотків є максимальною сумою за годинну оплату послуг.

Із наданого позивачем договору про надання правової допомоги, укладеного між ним та адвокатом 06.01.2016р. передбачалось ведення справи позивача у суді, а не досудова консультація. Між тим адвокат участі у судових засіданнях по вказаній справі не приймав, а квитанцією, доданою до позову , підтверджується саме про сплату позивачем витрат адвокату за досудову консультацію.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Приватного підприємства «ЖЕК-10» на користь ОСОБА_1 3113 грн. 91 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, 32 грн.52 грн. витрат на отримання довідки , 300 грн. моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути із Приватного підприємства «ЖЕК-10» на користь держави судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.294,ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ Павлова Ж.П.