Справа № 369/3990/15-ц
Провадження № 2/369/196/16
РІШЕННЯ

Іменем України

30.08.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Петропавлівське» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Петропавлівське» (далі ТОВ «Петропавлівське», товариство) звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості.

Заявлені позовні вимоги товариство обґрунтовувало наступним.

ТОВ «Петропавлівське» є обслуговуючою організацією будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Борщагівська, 28-А.

ОСОБА_1 отримала в користування квартиру № 11 у будинку, який обслуговується Позивачем, шляхом підписання акту прийому-передачі квартири № 11 від 22 лютого 2012 року та 01.08.2012 року зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 01.08.2012 року.

Позивач зазначив, що товариство надає Відповідачу житлово-комунальні послуги, що включають обслуговування будинку та прибудинкової території, електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 6 вищезазначеного акту прийому-передачі квартири вказано, що Інвестор (ОСОБА_1) повинен укласти договір з експлуатуючою організацією. При підписанні цього акту Відповідачу вручались примірники договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибуткових територій, проте Відповідач проігнорував укладення такого договору.

17 грудня 2012 року товариство отримало письмову заяву від Відповідача, відповідно до якої остання вказувала на те, що отримала рахунок на оплату послуг за серпень 2012 року в сумі 491,13 грн. ОСОБА_1 стверджувала, що їй не було відомо про виконавця послуг та не вказувалось про необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг.

Проте, Позивачем було проінформовано мешканців вищезазначеного будинку шляхом розклеювання відповідних оголошень та їх друкування в газеті «Трибуна», в яких зазначалося про виконавця житлово-комунальних послуг в будинку.

Позивач у відповідь на письмову заяву Відповідача від 17 грудня 2012 року направив ОСОБА_1 цінний лист № 876 від 15.01.2013 року, в який було вкладено два примірники договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовлених на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, додаткові угоди № 1 та № 2 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, а також письмову відповідь № 47/13 від 14.01.2013 року з обґрунтовуваннями початку нарахування житлово-комунальних послуг.

В листі № 47/13 від 14.01.2013 року Позивач вказав на те, що надсилає ОСОБА_1 договір про надання житлово-комунальних послуг на підписання, що являється офертою щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 641 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Проте, Відповідач на дану пропозицію не відреагував.

Відповідачем було надіслано товариству наступну письмову заяву від 12.04.2013 року, в якій остання визнає, що отримала письмову відповідь № 43/13 від 14.01.2013 року та її обовязку щодо сплати вартості наданих комунальних послуг з дати підписання акту прийому-передачі 22.02.2012 року. У листі від 12.04.2013 року Відповідач просила надіслати письмові відповідь на адресу: 02090, АДРЕСА_1.

Позивач відправив ОСОБА_1 письмову відповідь на вказану Відповідачем адресу рекомендованим листом № 825 від 16.05.2013 року з аналогічними поясненнями, які містяться у відповіді від 14.01.2013 року № 43/13, проте вищезазначений лист був повернений Позивачу.

Товариство зазначило, що Відповідачу було направлено оферту щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та два примірники договорів, підписані та скріплені печаткою збоку Позивача. Проте, Відповідач на пропозицію щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг на момент звернення до суду не відреагував.

Враховуючи, що зі спливом місячного строку узгодження умов договору про надання житлово-комунальних послуг (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») з дати відправлення оферти, Відповідачем не було висунуто заперечень щодо умов договору та часткову оплату виставлених рахунків, Позивач вважає, що договір з ОСОБА_1 є укладеним з 14.02.2013 року на основі Типового договору про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529.

Позивачем щомісячно виставлялись рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом надсилання їх на адресу Відповідача: 02090, АДРЕСА_2.

Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за порядком затвердження цін/тарифів відносяться до другої групи житлово-комунальні послуги ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території, згідно п.2. ч.1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 287 від 06.05.2011 року.

Згідно розрахунків по нарахуванню та сплаті за житлово-комунальні послуги та квитанціям про сплату заборгованості Відповідачем перед Позивачем заборгованість на момент звернення до суду становить 15 432,40 грн., розмір пені складає 18 315,87 грн., 3 % річних від суми заборгованості складає 4 806,38 грн., розмір інфляційних витрат складає 19 842,11 грн.

Позивач просив суд визнати договір про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним на основі типового договору затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.209 року № 529; стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії СН № 351982,виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ТОВ «Петропавлівське» (, юридична адреса: 03182, м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41а) заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 15 432,40 грн., пеню 18 315,87 грн., 3 % річних від суми - 4 806,38 грн., інфляційні нарахування - 19 842,11 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 588,59 грн.

14.01.2016 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області представником Позивача була подана заява про зменшення позовних вимог за вх. № 714, відповідно до якої останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії СН № 351982,виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ТОВ «Петропавлівське» (, юридична адреса: 03182, м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41а) заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 15 299,63 грн., пеню 2 273,38 грн., 3 % річних від суми - 504,76 грн., інфляційні нарахування 5 604,70 грн.

01.02.2016 року представником Відповідача до канцелярії суду були подані письмові заперечення проти позову за вх. № 2475, відповідно до яких зазначено, що Відповідач визнає свій обовязок як споживача житлово-комунальних послуг, що ґрунтується на вимогах закону та виключно умовах типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 529.

ОСОБА_1 є власником житлової квартири з 01 серпня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності, а тому вона є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються будинку як цілісно-майновому комплексу, в якому така квартира знаходиться, саме з 01 серпня 2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 287 від 06.05.2011 року затверджено тариф за утримання житла та прибудинкової території (квартплати) в розмірі 4,67 грн. за 1 кв.м. Тобто, вартість послуги, що отримує Відповідач, виходячи з загальної площі квартири 126,2 кв.м. складає (4,67 х 126,2 =) 589,35 грн.

Починаючи з липня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості по квартплаті за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року включно в сумі 10 608,48 коп. та за листопад і грудень 2015 року в загальній сумі 1 173,66 грн.

У звязку з чим заборгованість ОСОБА_1 перед товариством становить 12 965,57 грн.

Оскільки період заборгованості, на думку представника Відповідача, визначено неправильно, то не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, оскільки розмір пені не визначений ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні умовами Типового договору.

17.03.2016 року представником Відповідача до канцелярії суду за вх. № 7365 були подані доповнення до заперечення проти позову, відповідно до яких останній зазначив, що за період лютий-березень 2016 року Відповідачем були здійснені оплати заборгованості за комунальні послуги (квартплату) в наступних розмірах: 17.02.2016 року 2 357,40 грн. з призначенням платежу «Квартплата за січень 2014, лютий 2014, березень 2014, квітень 2014»; 05.03.2016 року 4714,88 грн. з призначенням платежу «Квартплата за травень 2014, червень 2014, липень 2014, серпень 2014, вересень 2014, жовтень 2014, листопада 2014, грудень 2014»; 10.03.2016 року 2946,80 грн. з призначенням платежу «Квартплата за січень 2015, лютий 2015, березень 2015, квітень 2015, травень 2015»; 15.03.2016 року 2946.80 грн. з призначенням платежу «Квартплата за червень 2015, липень 2015, серпень 2015, вересень 2015, жовтень 2015».

Тобто, в лютому та березні 2016 року Відповідачем була повністю погашена заборгованість з квартплати за період з 01.01.2014 року по 31.10.2015 року (22 місяці) в загальній сумі 12 965,88 грн., у звязку з чим просив відмовити у задоволенні заявленого позову.

14.04.2016 року та 01.07.2016 року представник ТОВ «Петропавлівське» подав до суду заяви про уточнення позовних вимог за вх. № 10656 та вх. № 18494 відповідно, згідно яких зазначив, про виникнення обовязку з оплати послуг з моменту отримання квартири в користування, тобто з дати підписання акту прийому-передачі квартири від 22.02.2012 року, враховуючи, що дата державної реєстрації не є датою виникнення у Відповідача права власності, оскільки дата державної реєстрації права власності є підтвердженням того, що у Відповідача виникло право власності на нерухоме майно на підставі документів, які підтверджують виникнення такого права.

Також представник Позивача зазначив, що Відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за надані послуги, окрім періодів березень-липень 2012 року та грудень 2013 року. Решту наданих послуг Відповідач здійсни з порушенням строку, який передбачений п.3.2. договору, тобто до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В остаточному варіанті представник ТОВ «Петропавлівське» просив суд визнати договори про надання житлово-комунальних послуг між ОСОБА_1 та ТОВ «Петропавлівське» укладеними на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії в редакції, запропонованій Позивачем, починаючи з 01.03.2012 року; стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії СН № 351982, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ТОВ «Петропавлівське» (, юридична адреса: 03182, м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41а) заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 2 351,27 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 665,02 грн., 3 % річних в розмірі 1 343,83 грн., пеню в розмірі 5 576,90 грн.

Надаючи пояснення, представник Позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача, подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі з урахуванням письмових заперечень та наданих останнім письмових пояснень, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група «Олімп» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Довіритель) було підписано акт прийому-передачі обєкту інвестування, відповідно до якого Замовник передав, а Довіритель прийняв обєкт інвестування квартиру, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Борщагівська, буд. 28-А, загальною площею 126,2 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м.

01.08.2012 року ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 28.02.2012 року зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 року серія САЕ № 697990, наявного в матеріалах справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

ТОВ «Петропавлівське» є обслуговуючою організацією будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Борщагівська, 28-А, що не заперечується сторонами, у звязку з чим на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

ТОВ «Петропавлівське» надає Відповідачу житлово-комунальні послуги, що включають обслуговування будинку та прибудинкової території, електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 06.05.2011 року за № 287 було затверджено та введено в дію з 07 травня 2011 року відкореговані тарифи на житлово-комунальні послуги по ТОВ «Петропавлівське», а саме: утримання житла та прибудинкової території (квартплата): вартість 1 кв.м. загальної площі 4,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Принцип свободи договору, передбачений ст. ст. 6, 627 ЦК України, означає право сторін вільно вирішувати питання укладення договору, вибору контрагента та погодження умов договору.

Згідно з частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Зважаючи на викладене, умови типового договору є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд, так як такий типовий договір набув юридичної сили, акта цивільного законодавства, яким його затверджено.

Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини 3 статті 6, статтям 627, 630 ЦК України та статтям 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови виконавець послуг має право на звернення до суду за захистом свого права та інтересу, які підлягають захисту на підставі пункту 1 частини 2 статті 6 ЦК України, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Проте, із матеріалів цивільної справ, в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не вбачається, що ТОВ «Петропавлівське» запропонувало ОСОБА_1 укласти договір про надання житлово-комунальних послуг на умовах типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, а остання відмовлялась або ухилялась від його укладення, у звязку з чим пред'явлення вимоги про визнання договору про надання комунальних послуг між сторонам по справі укладеним є передчасним і задоволенню не підлягає.

При чому, суд не приймає до уваги неодноразові твердження представника Позивача про виконання останнім усіх встановлених законодавством вимог щодо надання проекту договору про надання житлово-комунальних послуг шляхом вручення примірників договору під час підписання акту прийому-передачі квартири, так і надсилання Відповідачу примірників договору цінним листом, враховуючи, що представником Позивача не надано належних доказів того, що Відповідач отримала примірник такого договору в редакції на умовах типового договору, розробленого Кабінетом Міністрів України (відсутній підпис Відповідача про отримання такого договору; відсутня копія самого тексту договору для надання можливості суду звірити його відповідність умовам типового договорупро надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій). Наведений в заяві про уточнення позовних вимог від 01.07.2016 року текст договору про надання послуг з тримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є беззаперечним підтвердженням того факту, що саме така редакція була запропонована Відповідачу, а остання відмовилась від її підписання.

Натомість матеріали цивільної справи містять копію листа ОСОБА_1, який був повернений за закінченням терміну зберігання та копію листа Відповідача від 17 грудня 2012 року з проханням надіслати останній договір (складений на основі типового) про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для розгляду та підписання, а також тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення, які затверджені відповідним органом місцевого самоврядування, що підтверджує неотримання Відповідачем договорів про надання послуг і унеможливлює задоволення заявленої позовної вимоги.

Проте, за правилами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина 2 статті 331 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

До прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Судом встановлено, що з 01 серпня 2012 року ОСОБА_1 є власником квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спірну квартиру, а тому вона є споживачем житлово - комунальних послуг, які надаються будинку як цілісно-майновому комплексу, в якому така квартира знаходиться, у звязку з чим остання зобовязана оплачувати надані ТОВ «Петропавлівське» житловому-комунальні послуги.

Суд, вважає безпідставними твердження представника Позивача про виникнення вищезазначеного обовязку у ОСОБА_1 саме з 22 лютого 2012 року (дата підписання акту прийому-передачі обєкту інвестування), враховуючи, що підписаний акт прийому-передачі не має правовстановлюючого значення, а право власності на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, виникає саме з моменту реєстрації такого права із одночасним виникненням у власника обов'язку із утримання майна і оплати відповідних послуг особі, що їх надає.

Як вбачається із долучених до матеріалів цивільної справи копій квитанцій ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості по квартплаті за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року включно в сумі 10 608,48 коп. та за листопад і грудень 2015 року в загальній сумі 1 173,66 грн.

В період лютий-березень 2016 року Відповідачем були здійснені оплати заборгованості за комунальні послуги (квартплату) в наступних розмірах: 17.02.2016 року 2 357,40 грн. з призначенням платежу «Квартплата за січень 2014, лютий 2014, березень 2014, квітень 2014»; 05.03.2016 року 4714,88 грн. з призначенням платежу «Квартплата за травень 2014, червень 2014, липень 2014, серпень 2014, вересень 2014, жовтень 2014, листопада 2014, грудень 2014»; 10.03.2016 року 2946,80 грн. з призначенням платежу «Квартплата за січень 2015, лютий 2015, березень 2015, квітень 2015, травень 2015»; 15.03.2016 року 2946.80 грн. з призначенням платежу «Квартплата за червень 2015, липень 2015, серпень 2015, вересень 2015, жовтень 2015».

У звязку із вищевикладеним суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за надані комунальні послуги.

Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені слід зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи тривалу несвоєчасну сплату Відповідачем наданих ТОВ «Петропавлівське» житлово-комунальних послуг, частково погоджуючись із наданим розрахунком, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат у розмірі 9 155,96 грн., 3 % річних у розмірі 998,83 грн.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюються у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

При визначенні розмірі неустойки суд враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до розяснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобовязань). Між тим згідно з ч.3 ст.551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником.

Суд не погоджується із заявленим розміром пені, що Позивач просить стягнути з Відповідача, враховуючи добровільну сплату останньою заборгованості за надані послуги, і вважає за доцільне зменшити розмір неустойки у вигляді пені до 500 гривень.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Позивача судовий збір у розмірі 106,55 грн.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 322, 549, 551, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Петропавлівське» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії СН № 351982, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Петропавлівське» (, юридична адреса: 03182, м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41а) інфляційні втрати в розмірі 9 155 (девять тисяч сто пятдесят пять) гривень 96 копійок, 3 % річних у розмірі 998 (девятсот девяносто вісім) гривень 83 копійки, пеню в розмірі 500 (пятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії СН № 351982, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Петропавлівське» (, юридична адреса: 03182, м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів, 41а) судовий збір у розмірі 106 (сто шість) гривень 55 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Дубас Т.В.