АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1207/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Корнієнко Н. В.
при секретаріГончар Л. В.

позивача ОСОБА_6

адвоката Верещак П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кочержинська сільська рада Уманського району Черкаської області про усунення перешкод в користуванні криницею,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кочержинська сільська рада Уманського району Черкаської області про усунення перешкод в користуванні криницею, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Дану квартиру позивач набув у власність за договором купівлі-продажу від 30.10.2009 року. Після вселення в квартиру розпочав користуватися водою з криниці, яка розташована поруч з будинком, шляхом занурення власного електронасоса до криниці.

Позивач стверджує, що через декілька років користування водою, водопостачання в криниці поступово почало погіршуватися і йому довелося знайти бригаду для чистки криниці. Оплата здійснювалась в рівних частках з мешканців кожної квартири, що користувалися криницею. Через деякий час ОСОБА_8 вийняла з криниці його електронасос та повідомила ОСОБА_6, що не дозволить більше користуватися водою його сім'ї. Внаслідок перешкоджання ОСОБА_8 користуватись криницею його сім'я с серпня 2015 року позбавлена можливості користуватись криницею та залишилась без води.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_8 не чинити перешкоди в користуванні йому криницею.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кочержинська сільська рада Уманського району Черкаської області про усунення перешкод в користуванні криницею, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів та не надав доказів, що йому належить право власності чи користування криницею.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не є можливим.

Встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2009 року купив у ОСОБА_9 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Біля цього будинку знаходиться криниця, якою користуються всі мешканці будинку.

Спірна криниця викопана спільними силами мешканців будинку по АДРЕСА_1 і на кошти мешканців будинків в 2006 році за згодою сільської голови с. Кочержинці. Єдиним документом на криницю є санітарний паспорт, який видано на ім'я ОСОБА_8

Відповідно до листа Кочержинської сільської ради Уманського району №02-13/р-13 від 04.02.2015 року рішень сільської ради про визнання права власності на спірну криницю за жителями села сільською радою не приймалось, договір оренди на земельну ділянку, на якій розташована криниця відсутній, документів про те, хто саме користується криницею та з якого часу криниця перебуває в користуванні мешканців у сільської ради не має. Земельна ділянка для будівництва криниці нікому не відводилась. Тому враховуючи безхазяйний стан криниці, рішенням Кочержинської сільської ради №3-5/У11 від 29 січня 2016 року прийнято на позабалансовий рахунок Кочержинської сільської ради криницю, що знаходиться на землі загального користування Кочержинської сільської ради по АДРЕСА_1. Пунктом другим даного рішення визнано дану криницю предметом загального користування.

Відповідачка ОСОБА_8, вважаючи спірну криницю своєю власністю, перешкоджає користуватись криницею позивачу ОСОБА_6, позбавивши його сім'ю права використовувати водою із криниці.

Відповідно до статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР (далі - Конвенція), закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження:

по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна;

по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Статтею 324 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватись природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Криниця між будинками АДРЕСА_1 була збудована мешканцями даних будинків без відведення земельної ділянки на землях територіальної громади для загальних потреб мешканців даних будинків в зв'язку з дефіцитом води в регіоні. Для здійснення аналізу питної води в санепідемстанції необхідно було надати санітарний паспорт, який і був виданий сільською радою на одного з мешканців будинку по АДРЕСА_1, відповідачу по справі ОСОБА_8

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може, тому надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт.

Однак, якщо ці будівлі та споруди (сарай, паркан, колодязь) обслуговують два і більше приміщень, вони вважаються самостійними інвентарними об'єктами.

В технічному паспорті на квартиру відповідача ОСОБА_8 відсутні дані про криницю а також рішення сільської ради про виділ землі для будівництва криниці або передачі землі в оренду для цих цілей.

За відсутності правовстановлюючих документів на криницю в мешканців будинків АДРЕСА_1, документів на відвід землі для будівництва криниці, за наявності спору про користування криницею між сторонами по справі, враховуючи безхазяйний стан криниці, рішенням Кочержинської сільської ради №3-5/У11 від 29 січня 2016 року прийнято на позабалансовий рахунок Кочержинської сільської ради криницю, що знаходиться на землі загального користування Кочержинської сільської ради по АДРЕСА_1. Пунктом другим даного рішення визнано криницю предметом загального користування.

Суб'єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування (ст. 327 ЦК).

Згідно зі ст. 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон N 280/97-ВР) визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності на криницю територіальною громадою села Кочержинці Уманського району, колегія суддів виходить з положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Рішення Кочержинської сільської ради №3-5/У11 від 29 січня 2016 року про прийняття на позабалансовий рахунок Кочержинської сільської ради криницю, що знаходиться на землі загального користування Кочержинської сільської ради по АДРЕСА_1 не оспорено ніким та на час ухвалення рішення та є чинним. Тому правомірним власником спірної криниці на час вирішення спору є територіальна громада с. Кочержинці.

Доводи відповідача ОСОБА_8 про те, що власником криниці являється вона, що підтверджується санітарною книжкою, є безпідставними, так як даний документ не є правоустанавлюючим документом на об'єкт нерухомого майна, а лише підтверджує право користування.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_8 про те, що позивачем не доведене, що саме вона витягла з криниці водяний насос позивача та перешкоджає йому користуватись криницею, так як в суді першої інстанції вона визнавала, що вона повернула ОСОБА_6 внесок за криницю в сумі 1100 гривень та припинила його водокористування.

Перешкоджанням ОСОБА_8 користуватись криницею ОСОБА_6 порушується його права як члена територіальної громади села Кочержинці на користування майном комунальної власності, яке передано в загальне користування членам територіальної громади.

Суд першої інстанції зробив невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням по справі нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні криницею підлягають до задоволення.

Так як позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача ( 488 гривень судовий збір за подачу позовної заяви + 535,92 гривни судовий збір за подачу апеляційної скарги) = 1023,92 гривни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року задоволити, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кочержинська сільська рада Уманського району Черкаської області про усунення перешкод в користуванні криницею задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_8, жительку села Кочержинці Уманського району, яка проживає по АДРЕСА_1 не чинити перешкод в користуванні криницею, яка розташована між будинками АДРЕСА_1 Черкаської області, ОСОБА_6, який проживає в АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судову витрати по справі в сумі 1023,92 гривни ( одна тисяча двадцять три гривни 92 коп.).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :