У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді Собіна І.М.

Суддів: Максимчук З.М., Хилевича С.В.

Секретар судового засідання Мельник С.Ю.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 13 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

28 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Сарненського районного суду з вказаним позовом.

Рішенням Сарненського районного суду від 13 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 8 000 гривень боргу за договором позики та 243, 60 гривні понесених судових витрат відмовлено повністю за безпідставністю заявлених вимог.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність та необґрунтованість, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 12 жовтня 2012 року між сторонами в усній формі укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_1 8 000 грн., що підтверджується власноручно написаною відповідачем борговою розпискою. В розписці встановлений строк виконання боргового зобовязання у шість місяців.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнав, що дійсно розписку від 12 жовтня 2012 року він написав власноручно, що підтверджує факт укладення сторонами договору позики,

Зазначає, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції стверджував, що написав розписку під психологічним тиском працівників міліції, та що насправді грошей йому ніхто не передавав, що не підтверджується жодним доказами.

Крім того, ОСОБА_1 погодився повернути позивачу лише 500 гривень, які ним були викрадені у позивача, що підтверджується вироком Сарненського районного суду, проте навіть цю суму на момент подачі апеляційної скарги відповідачем не повернуто.

З наведених підстав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшла висновку про її відхилення з таких підстав.

При розгляді справи колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року ОСОБА_1 склав розписку про те, що він зобовязується повернути борг громадянину ОСОБА_2 в сумі 8 000 гривень. Термін повернення становить шість місяців (а.с.5).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю правовою ознакою договір позики є реальною, односторонньою, оплатною чи безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказана копія розписки від 12 жовтня 2012 року, яка міститься в матеріалах справи, не посвідчує саме передання позичальнику позикодавцем визначеної суми в розмірі 8 000 гривень та те що позичальником отримані дані кошти в борг.

Крім того, заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилався на те, що спірну розписку ним написано під тиском, між ним та ОСОБА_2 договір позики не укладався та коштів у розмірі 8 000 грн. від позивача він не отримував.

Також відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Проте оригіналу спірного боргового документу, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України свідчило б про невиконання відповідачем свого обовязку позивачем не було надано суду.

Оскільки, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

На підставі наведено, керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307,ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Собіна І.М.

Судді: Максимчук З.М.

ОСОБА_3