Справа № 343/573/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1850/2016
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: Державної казначейської служби України Гамуляк О.М.;

прокуратури Гоголя В.В.,

позивачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області Шикеринець Лілії Михайлівні на рішення Долинського районного суду від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з указаним позовом і з врахуванням уточнених позовних вимог зазначала, що 29 серпня 2008 року Долинським міжрайонним прокурором була порушена кримінальна справа по факту зловживання службовими особами Княжолуцької сільської ради та внесення в офіційний документ службовими особами неправдивої інформації за ознаками злочинів передбачених ст. 364 ч.1, ст.366 ч.1 КК України. Постановою прокурора Івано-Франківської області від 09 квітня 2009 року в рамках розслідування вказаної справи була порушена кримінальна справа стосовно Княжолуцького голови за ознаками злочинів передбачених ст.ст. 364 ч.1 та 366 ч.1 КК України. Одночасно цією ж постановою була порушена кримінальна справа і проти неї - секретаря Княжолуцької сільської ради за ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України. 01 липня 2009 року старший слідчий Долинської міжрайпрокуратури виніс постанову про притягнення її до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України. 01 липня 2009 року їй обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Долинського районного суду від 04.03.2011 року її було визнано винуватою за ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 1 року і 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах місцевого самоврядування, на строк 1 рік 6 місяців, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік. Також її було звільнено від призначеного покарання у зв'язку з закінченням строків давності.Даний вирок пізніше скасовано судом апеляційної інстанції. Після цього вироками судів її ще кілька разів визнавали винуватою у вчиненні злочинів, однак всі ці вироки скасовувалися судами вищих інстанцій. Постановою слідчого СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 21 січня 2015 року кримінальне провадження відносно неї закрито за відсутністю в її діях складів злочину, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України. Посилаючись на те, що більше 6 років вона незаконно перебувала під слідством без будь-якої вини, внаслідок чого зазнала моральних страждань, оскільки постійно переживала, була позбавлена права на вільний вибір місця роботи, не могла працевлаштуватись, в зв'язку з обраним запобіжним заходом була позбавлена можливості вільно пересуватися, а сам факт притягнення до відповідальності у якості обвинуваченої та підсудної був доведений до відома громадськості району та мешканців рідного села, що дуже негативно вплинуло на її стосунки з ними просила стягнути з Державного казначейства України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн., що складається з витрат за надання правової допомоги адвокатом та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на її користь з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Долинського районного суду від 06 липня 2016 року частково задоволено позов. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 150 000,00 грн. (сто п'ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та 500,00 грн. за надання правової допомоги при розгляді даної справи згідно з квитанцією адвоката Дуткевича М.В.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області Шикеринець Л. М. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, шо жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи місцевого самоврядування, органи Казначейства згідно своїх функціональних обов'язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Крім того, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тому на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі не більшу 96666,60 грн., виходячи з того, що на час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становив 1450 грн., а виплата врахована за період 6 років 20 днів.

У судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу.

Представник прокуратури частково підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, їй завдана моральна шкода, яка полягає у позбавленні її права на вільний вибір місця проживання, обмеженні в пересуванні в зв'язку з обранням запобіжного заходу, звільненні з роботи та вимушеному безробітті. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивачки, оскільки сам факт притягнення до відповідальності в якості обвинуваченої та підсудної був доведений до відома громадськості району та села, що негативно вплинуло на її стосунки з людьми та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд врахував, що позивачка неодноразово обиралась сільським депутатом та займала посаду секретаря сільради, а кримінальне переслідування перешкодило їй у такій діяльності. При визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер і тривалість порушення прав ОСОБА_4, а також негативні наслідки які наступила внаслідок такого порушення, тому підлягає до часткового задоволення розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості слід визначити в сумі 150 000,00 грн., які стягнув з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частинами 2, 3 ст. 13 вищевказаного Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року Долинською міжрайонною прокуратурою Івано-Франківської області порушено кримінальну справу по факту зловживання службовим становищем особами Княжолуцької сільської ради та внесення в офіційний документ службовими особами завідомо неправдивої інформації за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.364 ч.1, 366 ч.1 КК України (а.с. 8 т.1).

Постановою прокурора Івано-Франківської області від 09.04.2009 року за вищевказаними ознаками злочинів порушено кримінальну справу стосовно позивачки ОСОБА_4 (а.с. 9 т.1).

01.07.2009 року старшим слідчим Долинської міжрайонної прокуратури винесено постанову, якою ОСОБА_4 притягнуто як обвинувачену у цій справі і пред'явлено їй обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України (а.с.13-14т.1)

Цього ж дня позивачці по справі обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд (а.с. 15-16 т.1).

Вироком Долинського районного суду від 04.03.2011 року, справа №1-8/2011р., ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України та на підстав ст. 70 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займатись посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах місцевого самоврядування, на строк 1 рік 6 місяців, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та звільнено її від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.17-21 т.1).

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.05.2011 року (а.с. 22-24) вирок Долинського районного суду від 04.03.2011 року скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі (а.с.22-24 т.1).

Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2011 року, справа №1-134/2011р., ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України та на підстав ст. 70 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займатись посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах місцевого самоврядування, на строк 1 рік 6 місяців, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання посади з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, звільнено її від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.25-31 т.1).

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.03.2012 року , вирок Долинського районного суду від 30.12.2011 року змінено та виключено із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання «про застосування щодо засудженої ОСОБА_4 ст.ст. 75 та 76 КК України» (а.с.32-34 т.1).

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2012 року , ухвалу Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.03.2012 року щодо ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд ( а.с.35-37 т.1).

22.11.2012 року ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано вирок Долинського районного суду від 30.12.2011 року, а справу направлено на новий судовий розгляд у цей же суд у новому складі суду (а.с.38-40 т.1).

17.10.2013 року у справі №0906/1385/12, Долинським районним судом Івано-Франківської області щодо ОСОБА_4 знову постановлено обвинувальний вирок( а.с.45-48 т.1), який теж скасовано ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.12.2013 року, а справу направлено направлено в той же суд на новий розгляд в іншому складі суду (а.с. 49-50 т.1).

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2014 року у справі №343/3744/13 кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Долинської міжрайонної прокуратури для організації проведення додаткового розслідування (а.с.53- 56 т.1).

Дана постанова суду Долинського районного суду залишена без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 року (а.с. 57-59 т.1).

Постановою слідчого СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 21.01.2015 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000550 від 03.10.2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складів злочину, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України (а.с.62-64 т.1).

Отже, ОСОБА_4 незаконно перебувала під слідством та судом з 01 липня 2009 року по 21 січня 2015 року, тобто 5 років 6 місяців 20 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-2203цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено з 1 травня 2016 року мінімальну заробітну плату у розмірі 1450 грн. на місяць.

Враховуючи характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках ОСОБА_4 та враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості сума стягнутої на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 150000 грн. відповідає вимогам закону.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що стягнення моральної шкоди не відповідає розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, тобто у сумі 966666, 60 грн., так як ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено максимального разміру відшкодування моральної шкоди.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність стягнення 500 грн. за надання правової допомоги, оскільки суперечать ст.. 88 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області Шикеринець Лілії Михайлівні відхилити. Рішення Долинського районного суду від 06 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д. Фединяк

Судді: Р.Й.Матківський

І.О.Максюта