Справа № 158/668/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1190/16 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, просили її задовольнити, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено в порядку ст. 60 ЦПК України факту прийняття спадщини шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном, а також не надано відповідних доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_10, на ім'я якої нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори 05.10.1998 року за реєстровим № 2-41 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження з належними відсотками (а.с. 48).

Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались.

У частині 1 статті 13 Закону України «Про власність» зазначено, що об'єктами права власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Згідно з статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (Далі - ЦК УРСР) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частинами 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та досліджених доказів дійшов вірного висновку, що на момент смерті ОСОБА_9 разом з ним позивач ОСОБА_1 не проживала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, а спадщину фактично прийняла лише дружина ОСОБА_11

Покликання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, не заслуговують на увагу, оскільки докази прийняття спадщини даною особою в матеріалах справи відсутні. Позивачем ОСОБА_1 не заперечується, що після смерті батька мати ОСОБА_12 виділила із земельних ділянок, які успадкувала, частину під городи як їй особисто так і іншим спадкоємцям, тобто, розпорядилася спадковим майном, а тому та обставина, що ОСОБА_1 обробляла частину земельної ділянки не свідчить, що таким чином вона прийняла спадщину.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням встановлених обставин справи та вимог закону.

Судом першої інстанції з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді:

7