Справа № 296/2606/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"04" травня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

Головуючого-судді Колупаєва В.В.

При секретарі Долецькій Ж.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, таким, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до попереднього договору від 22.12.2009 року, в зв'язку з виконання усіх істотних умов попереднього договору та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль, про звільнення вказаного автомобілю із під арешту накладеного постановою Жовтневого відділу ДВС Харкіського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2011 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.09.2014 року, якими накладено арешт на все рухоме майно боржника та з розшуку, який був застосований по постанові старшого державного виконавця Ізотова П.П. Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про розшук майна боржника від 26.02.2014 року, оскільки на час накладання арешту вказаний автомобіль ОСОБА_3 вже не належав.

Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав та просив розглядати справу у його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про часі місце розгляду справи судом повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, суд приймає заочне рішення у відсутності відповідачів.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.02.2008 року, між відповідачем ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір на купівлі транспортного засобу № 831/3/27/31/8-064. Кредит надано на придбання транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі», згідно з договором купівлі-продажу № 2814/01/2008 від 31.01.2008 року, укладеним з ТОВ «Автоарт».

10.11.2008 року було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до згаданого кредитного договору, згідно якої було змінено процентну ставку, в іншому договір залишено без змін.

З метою забезпечення виконання по кредитному договору, було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі».

В грудня 2009 року ОСОБА_1 домовився з відповідачем ОСОБА_3 про придбання у останнього транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі», так як автомобіль був в кредиті, а вказаному відповідачу було важко його оплачувати.

17.12.2009 року, позичальник ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АКБСР «Укрсоцбанк»), надав згоду на переуступку кредитку з ОСОБА_3 на ОСОБА_1

22.12.2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено попередній договір, за умовами, якого сторони домовились у термін до 31.01.2015 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі». Мною було передано ОСОБА_3 12800,00 грн., що є еквівалентом 16000,00 доларів США, які при укладені основного договору будуть зараховані в рахунок належної з ОСОБА_1 оплати автомобіля, за ціною передбаченою п.2 цього договору. Згідно п.2 договору ціна автомобіля становить 275000,00 грн., що є еквівалентом 34375,00 доларів США, ОСОБА_1 зобов'язався сплатити суму 147000,00 грн., що є еквівалентом 18375,00 доларів США в АКБСР «Укрсоцбанк» на умовах та згідно кредитного договору № 831/3/27/31/8-064 укладеного 01.02.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3,щомісячно строком до 31.01.2015 року та зобов'язався за свій рахунок, згідно умов кредитного договору страхувати у встановлений строк спірний автомобіль в Харківській філії «Кримської страхової компанії» (ХФ ОАО «КСК») в терміни та дії попереднього договору.

З метою розрахунку за вищевказаний автомобіль, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 12800,00 грн.

ОСОБА_1 було сплачено всю іншу суму заборгованості, а саме 147000,00 грн. в АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є ПАТ «Укрсоцбанк») з метою погашення боргу ОСОБА_3 по кредиту, що стверджується відповідними квитанціями.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_1 проводились страхування у встановлений строк на спірний автомобіль в Харківській філії «Кримської страхової компанії» в терміни та дії попереднього договору.

Оскільки всі істотні умови угоди ними було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди у сторін договору не виникало, ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_1 та ім'я ОСОБА_4 довіреність від 22.12.2009 року, надавши їм повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як його власникам. Та було оформлено акт прийому передачі автомобіля.

Після повної сплати ОСОБА_1 кредитних коштів ПАТ «Укрсоцбанк» 15.01.2015 року видав довідку про повне виконання зобов'язань за договором кредиту №831/3/27/31/8-064, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 В якій зазначено, що договір застави втратив силу. Та в якій просив ВРЕР № 1 ГУ МВСУ м. Харків внести відповідні зміни до технічного паспорту (а.с.74).

Також в судовому засіданні встановлено, що на спірний транспортний засіб накладено арешт постановою Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2011 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.09.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Вимоги щодо визнання права власності та вимога щодо зняття арешту із зазначеного майна та виключення його з опису - є взаємопов'язаними та однорідними в розумінні ч. 2 ст. 118 та ст. 126 ЦПК України.

Аналогічна позиція відображена в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 р. № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" - в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним, і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Також згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статтях 3, 6, 626, 627, 628, 638 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Також відповідно до змісту ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що позивач набув право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, оскільки між ними було укладено попередній договір, відповідач не відмовляється укласти договір на підставі попереднього договору, однак в силу закону не може його укласти. Відповідач ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 спірний автомобіль разом з технічним паспортом та видав на ім'я ОСОБА_1 та ім'я ОСОБА_4 довіреність згідно якої передав усі повноваження власника автомобіля.

Правовідносини з Алієвим ОСОБА_2 сторони не оспорюють.

Згідно ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Проте, відповідач ОСОБА_3 необґрунтовано не ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором. Проте, даний договір не може бути укладений оскільки на спірний автомобіль накладено арешти постановами Жовтневого відділу ДВС Харківського міського управління юстиції. Тобто, сторони не відмовляються від укладення даного договору передбаченого попереднім договором однак в силу закону не можуть його оформити.

Вказане є свідченням того, що відповідач ОСОБА_3 не має можливості виконати умови переднього договору, оскільки на вказане майно накладено арешт, право на нього оспорюється, оскільки реалізація спірного майна може відбутись на користь третіх осіб.

Накладений арешт на автомобіль позбавляє можливості сторонами укласти основний договір, а не у зв'язку з відмовою когось із учасників правочину від його укладення.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст.ст. 13, 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України , зокрема із правочинів.

За загальним правилом, встановленим частиною першою ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майно за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо ж договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції.

Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 8 Порядку).

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно зі ст. 34 Закону України від 30.06.1993 року №3353-XII "Про дорожній рух" (далі - Закон про дорожній рух Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України

Законодавство не містить жодної вказівки власне на "реєстрацію прав власності на транспортні засоби", а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. ЦК передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом пов'язує перехід права власності на нього. Крім того, ані Закон про дорожній рух, ані Правила не пов'язують правову природу реєстрації транспортних засобів з переходом права власності на них.

Метою реєстрації транспортних засобів органами ДАІ МВС є контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та запобігання протиправним діям щодо них.

Таким чином, перехід права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу відбувається у момент передачі автомобіля, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності.

Оскільки, ОСОБА_3 було отримано кошти за автомобіль від ОСОБА_1, та останній сплатив за ОСОБА_3, кредитні кошти за кредитним договором, та ОСОБА_3 передав ОСОБА_1, даний автомобіль згідно акту прийому передачі, з оформлення довіреності на право користування, володіння та розпорядження, між ними було укладено попередній договір, з метою укладення в подальшому договору купівлі продажу спірного автомобіля, однак підчас укладення договору купівлі-продажу автомобіля на підставі попереднього договору, стало відомо про те, що старшим державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ в рамках виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_3, винесено постанову від 26.02.2014 року про розшук майна боржника, та оголошено спірний автомобіль в розшук, та постановою Жовтневого відділу ДВС Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2011 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.09.2014 року накладено арешт на все рухоме майно боржника.

Наявність арешту та оголошення в розшук спірного автомобіля порушує права позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, автомобіль марки «Тойота Кемрі», тип легковий СЕДАН-В, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, колір чорний, об'єм двигуна 3456, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_3 має бути виключений арешту, та знятий з розшуку.

На підставі викладеного та ст.ст.1, 6 60 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 3, 6, 15, 16, 206, 328, 334, 391, 526, 527, 528, 530, 611, 629, 635, 638, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 13,41 Конституції України, ст.ст.10, 11, 30, 60, 61, 169, 215, 224, 225 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Тойота Кемрі», тип легковий СЕДАН-В, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, колір чорний, об'єм двигуна 3456, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_3, таким, що був укладений відповідно до попереднього договору від 22.12.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зв'язку з виконання усіх істотних умов попереднього договору та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «Тойота Кемрі», тип легковий СЕДАН-В, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, колір чорний, об'єм двигуна 3456, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_3.

Звільнити майно з-під арешту, а саме: автомобіль марки «Тойота Кемрі», тип легковий СЕДАН-В, державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, колір чорний, об'єм двигуна 3456, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_3 накладеного постановою Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2011 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.05.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.09.2014 року, якими накладено арешт на все рухоме майно боржника та з розшуку, який був застосований по постанові старшого державного виконавця Ізотова П.П. Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ про розшук майна боржника від 26.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів після його проголошення поданням апеляційної скарги. Також рішення може бути переглянуто судом по заяві відповідачів на протязі 10 днів з дня його отримання.

Головуючий суддя В. В. Колупаєв