ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2700/15-ц
Провадження № 2/210/228/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" травня 2016 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу

в складі головуючого судді Літвіненко Н.А.

при секретарі Рябченко І.В.

з участю предст.позивача ОСОБА_2

з участю предст.відповідача Таран М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за

позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, про визнання частково несправделивими умов кредитного договору, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, про визнання частково несправделивими умов кредитного договору, посилаючись на те, що між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» 14.03.2013 року був укладений кредитний договір № 50007858, згідно з умовами якого відповідач надав йому кредит в сумі 232546,6 грн., що еквівалентно 28600 доларам США під 9,9% річних на 60 місяців та додатковий кредит у розмірі 94469,76 грн., що дорівнює 9504 долари США Грошові кошти були надані на сплату вартості автомобіля VOLKSWAGEN Passat B7.

Відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі еквівалент 606,26 доларів США.

Сплативши відповідачу за кредитним договором 209787,71 грн., позивач звернувся з вимогою про визнання частково несправделивими умов кредитного договору, порушивши вимоги ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що призвело до збільшення вартості зобов'язання.

Просить визнати частково несправделивими умови кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», а саме :

- передостаннього абзацу Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- статтю 1.3 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- статтю 2.4 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- графік погашення кредиту до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

Змінити передостанній абзац Кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», виключивши з нього слова « і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в долларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, у зв'язку з чим викласти його в наступній редакції : «Усі платежі за Кредитним договором повинні бути виплачені в гривнях»;

Визнати недійсними умови Кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», а саме:

- статтю 1.3 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

Змінити статті 2.4 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», виклавши її четверте речення внаступній редакції :»Проценти нараховуються на Суму кредиту, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.»;

Зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» розробити новий Графік погашення кредиту, за весь період дії Кредитного договору № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», в якому вказати щомісячні платежі на погашення суми кредиту, додаткового кредиту та процентів за їх користування виходячи з суми кредиту та додаткового кредиту, отриманих у гривні;

Зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» розрахувати заборгованість за кредитом та процентами за його користування за Кредитним договором № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» на дату набрання законної сили рішенням суду, виходячи з суми отриманого кредиту за фактично здійсненими платежами ОСОБА_4

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила задовольнити їх судом.

Представник відповідача в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові позивачу необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» 14.03.2013 року був укладений кредитний договір № 50007858, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 232546,6 грн., що еквівалентно 28600 доларам США під 9,9% річних на 60 місяців та додатковий кредит у розмірі 94469,76 грн., що еквівалентно 9504 долари США на тих же умовах. Грошові кошти були надані на сплату вартості автомобіля VOLKSWAGEN Passat B7.

Відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі еквівалент 606,26 доларів США.

Згідно Графіку погашення кредиту від 14.03. 2013 року усі платежі за Кредитним договором повинні сплачуватися у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом , що застосовується до еквіваленту Суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом , що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( частина 2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6-79 цс 14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як видно з тексту Кредитного договору від 14.03. 2013 року позивачу надано кредит в сумі 232546,6 грн. та додатковий кредит у розмірі 94469,76 грн., , зазначені суми визначені в еквіваленті в доларах .США, що становить 28600 доларів США та 9504 долари США, відповідно, тобто кредитні кошти надавались позивачу саме у гривні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до Постанови ПВССУ №5 від 2012р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст. 18,19 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Також, відповідно до положень п. п. 2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п.п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168 якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

На думку колегії суддів, позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостей щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_4 на кожній сторінці оспорюваного договору.Дані обставини підтверджуються умовами спірного Договору .

Погодившись з усіма умовами Кредитного Договору, шляхом його підписання позивач взяла на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При цьому, ще при підписанні Договору позивач був попереджена про дані ризики.

Згідно п.9.5. Загальних Умов кредитування підписанням Загальних умов кредитування відповідач ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» належним чином ознайомив позивача із інформацією кредитування , передбаченою ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг.

Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування Третя особа підтверджує, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Третьої особи, та умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання).

Посилання суду на несправедливість умов договору щодо покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти, як на підставу визнання договору недійсним є помилковим, оскільки відповідно до п. З ст. З та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору».

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Дана правова позиція також підтверджується Постановою Верховного суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62цс11.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч. 1 абз. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.(частину першу статті 11 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI).

В п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги позивача не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним в позові позивачу відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1,4.11,18.22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

ст. 16,524,1049,1054 ЦК України, ст.ст.209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання частково несправделивими умов кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», а саме :

- передостаннього абзацу Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- статтю 1.3 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- статтю 2.4 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

- графік погашення кредиту до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

У зміні передостаннього абзацу Кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», виключивши з нього слова « і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в долларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, у зв'язку з чим викласти його в наступній редакції : «Усі платежі за Кредитним договором повинні бути виплачені в гривнях»;

У визнанні недійсними умови Кредитного договору № 50007858, укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», а саме:

- статтю 1.3 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 від 14.03.2013 року;

У зміні статті 2.4 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», виклавши її четверте речення внаступній редакції :»Проценти нараховуються на Суму кредиту, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.»;

У зобов'язанні ТОВ «Порше Мобіліті» розробити новий Графік погашення кредиту, за весь період дії Кредитного договору № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті», в якому вказати щомісячні платежі на погашення суми кредиту, додаткового кредиту та процентів за їх користування виходячи з суми кредиту та додаткового кредиту, отриманих у гривні;

У зобов'язанні ТОВ «Порше Мобіліті» розрахувати заборгованість за кредитом та процентами за його користування за Кредитним договором № 50007858 укладеного 14.03.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» на дату набрання законної сили рішенням суду, виходячи з суми отриманого кредиту за фактично здійсненими платежами ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня

проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. А. Літвіненко