АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1933/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 49, 50 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівДемченка В. А., Захарової А. Ф.
при секретаріСиниці Д. Ю.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Причиною розпаду сім'ї стало те, що кожен з них мав протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач фактично весь час після народження дитини прожив окремо в м. Києві, участі у вихованні дитини не приймав, кошти на її утримання надавав не регулярно і в незначній кількості, що остаточно привело до погіршення стосунків.

Крім того, оскільки на даний час вони з відповідачем проживають окремо і неповнолітній син проживає разом з нею, а коштів, щоб забезпечити всі потреби дитини не вистачає, то ОСОБА_3 просила суд:

- розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, що зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області, актовий запис № 197;

- визначити місце проживання дитини, неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття;

- судові витрати на користь держави стягнути з ОСОБА_1.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 25 вересня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції у Черкаської області, актовий запис № 197 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище - «ОСОБА_1».

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2016 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, у липні 2016 року ОСОБА_1, через свого представника - ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовував тим, що судом були неповно та не правильно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Про судове рішення у справі йому стало відомо лише із постанови про відкриття виконавчого провадження. А суд неправильно оцінив докази позивача та не врахував його доказів, які ним не були подані з поважних причин, оскільки він не був повідомлений про розгляд справи, чим було допущено порушення норм процесуального права та невірно застосовані норми матеріального права.

У рішенні суду першої інстанції зазначається, що відповідач надав через канцелярію суду телефонограму, - в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом із матір'ю та стягнення аліментів та просить справу розглядати у його відсутність - проте апелянт стверджує, що це не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 зазначає, що ніколи не відмовлявся і не відмовляється від виховання та утримання свого сина. Але, на сьогоднішній день витрати на проживання в м. Києві значно більші, аніж у м. Каневі, проживання в м. Києві потребує значних матеріальних затрат, витрат на комунальні послуги, на харчування, придбання одягу.

Тому відповідач не в змозі надавати допомогу по утриманню дитини у розмірі встановленому судом першої інстанції та просить суд врахувати всі вищезазначені обставини, матеріальне становище відповідача, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів.

Апелянт просить суд:

- змінити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2016 року у цивільній справі № 697/580/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в частині стягнення аліментів;

- стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, шлюб між сторонами зареєстровано 25 вересня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області, актовий запис № 197 /а.с.8/.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині визначеного судом розміру стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 4, 5 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Ч. 2-3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що у відповідності до вимог ст.180 СК України відповідач зобов'язаний та може надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина. При цьому суд визначив до стягнення аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сам відповідач не заперечує висновків суду першої інстанції щодо самого факту стягнення аліментів, а оскаржує рішення лише в частині їх розміру, вважаючи його необґрунтованим і завищеним.

Ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

ОСОБА_1 звертаючись з апеляційною скаргою зазначив, що він був позбавлений можливості приймати участь в суді першої інстанції участь, оскільки не був повідомлений про час та дату розгляду справи в суді. Ця обставина відповідає дійсності, тому на стадії апеляційного розгляду справи суд долучив копії квитанції на оплату комунальних послуг та чеків про переказ коштів на утримання сина /а.с. 66-69/. Крім того було встановлено, що відповідач працює в національній поліції України у званні старшого лейтенанта, є командиром взводу, а отже має стабільний та гарантований заробіток, але власного житла не має і проживає в гуртожитку, у зв'язку з чим потребує значних витрат для організації власного побуту. При цьому, як вбачається з наданих платіжних документів, він в добровільному порядку надавав кошти на утримання сина.

У свою чергу ОСОБА_3 проживає у м. Каневі, також працює, і її сукупний дохід за останні шість місяців склав 7 328,76грн. /а.с.12/.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно визначив розмір аліментів 1/2 частину від доходів відповідача, які підлягають до стягнення на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, оскільки правильним є розмір, який просить стягнути апелянт, - 1/4 частина доходів відповідача. Оскільки стягнення аліментів у цьому розмірі буде відповідати положенням ст. 51 Конституції України про рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі й сім'ї та про обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимогам ст.180 -182 СК України, й цим буде забезпечено право малолітньої дитини на належне утримання.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд першої інстанції, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невірно оцінив надані сторонами докази, частково допустив неповноту розгляду справи та невідповідність висновків суду обставинам справи - рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, належить змінити в частині визначення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зменшивши визначений судом розмір аліментів, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі з 1/2 до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2016 року і до повноліття дитини.

У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року - задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - змінити в частині визначеного судом розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку.

У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :