Справа № 755/1148/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2016р. до Дніпровського районного суду м. Києва звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявою, в якій просять скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1073/15від 24.07.2015 року.

Заява обґрунтована тим, що 24.07.2015р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було постановлено рішення по справі №1073/15, яким з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за договором кредиту №07.1/143-8 на купівлю автотранспортних засобів від 06.05.2008 року у розмірі 668577,10грн. та суму третейського збору у розмірі 7085,57грн. Заявники з рішенням третейського суду не погоджуються, посилаючись на те, що на дату ухвалення третейським судом рішення Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, заявники є споживачами послуг банку, отже справа не була підвідомча третейському суду. Крім того, проведення грошових розрахунків валютними цінностями мають публічну основу, що також свідчить про непідвідомчість справи третейському суду. Про оскаржувальне рішення третейського суду заявники дізнались 07.11.2015 року, коли отримали судові повістки про виклик до суду із заявою про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, тому просять поновити строк звернення до суду з даною заявою (а.с.9-11).

Заявники в судове засідання не заявились, до суду направили заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не заявився, подав письмові заперечення на заяву, в яких просив у задоволенні заяви відмовити з тих підстав, що відсутні підстави для скасування рішення, оскільки банк не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», крім того серед способів захисту прав немає такого способу захисту прав споживача, як стягнення з нього заборгованості за договором кредиту на підставі рішення суду за позовом банку до позичальника. Оскільки третейським судом вирішувалось питання про стягнення заборгованості за позовом банку, дана справа не належить до категорії справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Боржник ні в третейському суді ні в заяві про скасування рішення третейського суду не просить суд захистити його права як споживача та не подав відповідні докази. Також відсутні правові підстави звільнити поручителів від відповідальності за судовим рішенням та відмовляти у видачі виконавчих документів щодо них, оскільки поручителі не є споживачами послуг банку.

Крім того, письмові пояснення направив до суду Голова Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи №1073/15, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2015 року по справі №1073/15 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено, солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 6668557,10грн. та 7085,57грн. третейського збору.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 06.05.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 Договору кредиту №07.1/143-8 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого банк надає ОСОБА_1 кредит у сумі 40 355,00 доларів США грн. зі сплатою 8,88% річних, для оплати придбаного автомобіля, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 05.05.2015 року на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору кредиту№07.1/143-8 від 06.05.2008 р., в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкції, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають: з ОСОБА_1 Договір застави транспортного засобу визначено п. 1.2 цього Договору, заставною вартістю 42480,00 доларів США, який також забезпечує виконання зобов'язань позичальником за Додатковим договором та в якості забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором, договір поруки з ОСОБА_2, який також забезпечує виконання зобов'язань позичальника за Додатковим договором.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором №07.1/143-8 від 06.05.2008. між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 06.05.2008 року укладено Договір поруки №1.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору №07.1/143-8 від 06.05.2008р., у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляючись про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункту суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Аналогічна домовленість викладена в п.5.2 Договору поруки №1 від 06.05.2008р.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно регламенту даного третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просять заявники, ухвалено 24.07.2015 року, тобто після внесення вищезазначених змін до Закону.

Як убачається з матеріалів третейської справи №1073/15, копії оскаржуваного рішення третейського суду, направлені заявникам, останніми отримані не були (третейська справа №1073/15 а.т.с.47-48,51-52), як убачається з матеріалів справи, на адреси заявників 26.10.2015 року були направлені повістки у справі про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, які одержані заявниками на початку листопада 2015 року. При цьому, заявники звернулися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду 18.01.2016р., отже в установлений законом тримісячний строк.

Згідно змісту заяви про скасування рішення третейського суду, однією з підстав для скасування зазначено непідвідомчість справи №1073/15 третейському суду, оскільки спір між банком та заявниками про стягнення заборгованості має публічно-правове значення, з підстав надання кредиту в іноземній валюті.

Так, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від від 21.10.2015 р. у справі № 6-831цс14, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Проте, оспорюваним рішенням третейського суду заборгованість за кредитним договором стягнута в національній валюті України - гривні, тому посилання заявників на те, що такий спір має публічно-правове значення є безпідставними.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, одержавши кредит на придбання автомобіля, тобто на споживчі потреби, укладений з ОСОБА_2 договір поруки є забезпечувальним, тобто похідним зобов'язанням від основного договору, спір виник щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-2074цс15, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Верховним Судом України також викладена правова позиція при прийнятті Постанови від 03.02.2016р. у справі №2630цс15, де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2015 року по третейській справі №1073/15 підлягає задоволенню, оскільки відносини, що виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору, кредит за яким надавався на споживчі потреби - на купівлю автотранспортного засобу, правовідносини за основним договором та за договором поруки виникли зі споживчого кредиту, враховуючи той факт, що на час ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків оскаржуваного рішення - 24.07.2015 року, діяла редакція Закону України «Про третейські суди», якою передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), справа, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2015 року по справі №1073/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя