Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радивилівська міська рада Рівненської області як орган опіки та піклування про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління Акціонерне товариство „Ощадбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року позов публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року станом на 18 листопада 2014 року в сумі 34598 доларів США 67 центів в т.ч. : 28366,88 доларів США - залишок позики (в т.ч. прострочена заборгованість - 17670,88 доларів США); 1058,91 доларів США - нараховані та несплачені відсотки за користування позикою; 3127,10 доларів США - нарахована пеня по основному боргу; 46,88 доларів США - нарахована пеня по відсотках; 1718,55 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу; 280,19 доларів США - 3 % річних за прострочену заборгованість по відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" сплачений судовий збір в сумі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поняття «примусове стягнення» визначено як відчуження без згоди власника. Тобто, правовим наслідком відчуження майна є перехід права власності від однієї особи до іншої. Проте, наслідком ухвалення судового рішення у справі за позовом кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження не є перехід права власності. Тому, встановлений вказаним Законом мораторій не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду справи.

Примусове стягнення (відчуження) майна з врахуванням предмету позовних вимог в даній справі можливе виключно на стадії виконання судового рішення, а не на стадії його ухвалення.

Крім того, в порушення п.п. 3.3.7 іпотечного договору, після укладення іпотечного договору без отримання на це згоди Банку, відбулася реєстрація ОСОБА_4 2010 року народження в житловому приміщенні, що перебуває під іпотекою, що дає підстави вважати, що метою реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою предмета іпотеки є перешкоджання Банку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки та намагання позичальника та майнового поручителя уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Просить рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року змінити, задовольнивши позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №560 на суму 40 000 доларів США строком до 06 червня 2017 року зі сплатою 12,5% річних.

На забезпечення виконання позичальником умов зазначеного кредитного договору від 08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку будинок №10 по вул. Їжакевича у м. Радивилів Рівненської області.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 18 листопада 2014 року за кредитним договором від 08 червня 2007 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 42 244,92 доларів США, яка складається з 28 366,88 доларів США - кредитна заборгованість у тому числі прострочена у розмірі 17 670,88 доларів США; нараховані та несплачені відсотки - 1 058,91 доларів США, нарахована пеня по основному боргу - 9 335,24 доларів США; нарахована пеня по відсотках - 1 485,15 доларів США; три проценти річних за прострочену заборгованість по основному боргу - 1 718,55 доларів США; три проценти річних за прострочені відсотки - 280,19 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованості за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року, суд першої інстанції не врахував положень матеріального права.

08 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №560/1, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалась нести солідарну відповідальність з боржником - ОСОБА_2 перед кредитором за неналежне виконання боржником взятого на себе зобов'язання (а.с. 76).

08 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №560/2, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався нести солідарну відповідальність з боржником - ОСОБА_2 перед кредитором за неналежне виконання боржником взятого на себе зобов'язання (а.с. 77).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

З матеріалів справи вбачається, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно із ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачуються на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

Банком нараховано пеню за період з 2009 року по 2014 рік.

Відповідно до вимог ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена позовна давність в один рік.

Таким чином, суд Апеляційної інстанції погоджується з визначеним судом першої інстанції розміру пені в сумі 3127,10 доларів США по основному боргу та 46,88 доларів США пені по відсотках, однак розмір пені слід визначити у гривневому еквіваленті.

Згідно офіційного курсу НБУ, станом на 17 травня 2016 року встановлено курс гривні до 100 доларів США в розмірі 2539.4671 грн., отже розмір пені по основному боргу становить (2539.4671/100) * 3127.10 = 79 411,67 грн., та (2539.4671 / 100) * 46,88 = 1 190,28 грн. - пеня по відсотках.

Таким чином рішення в частині стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованості за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року підлягає зміні.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.1.1 договору іпотеки від 08 червня 2007 року №560/1 укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 поручитель, поручається перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та неповне виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що нерухоме майно, житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 використовується як постійне місце проживання позичальника та членів його сім'ї. Доказів наявності у відповідачів іншого житла суду не надано.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають виконанню.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України не врахував, що чинність ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в зверненні стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для їх виселення.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є єдиним житлом відповідачів, інше нерухоме майно відсутнє.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З огляду на вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованості за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року змінити, виклавши абзац другий в такій редакції:

- cтягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року в сумі 28 366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) дол. США 88 центів - залишку позики (в тому числі 17 670 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят) дол. США 88 центів простроченої заборгованості); 1058 (тисяча п'ятдесят вісім) дол. США 91 цент - нарахованих та несплачених відсотків за користування позикою; 79411 грн. 67 коп. - пені по основному боргу; 1190 грн. 28 коп. - пені по відсотках; 1718 (одна тисяча сімсот вісімнадцять) дол. США 55 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу; 280 (двісті вісімдесят) дол. США 19 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року в сумі 28 366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) дол. США 88 центів - залишку позики (в тому числі 17 670 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят) дол. США 88 центів простроченої заборгованості); 1058 (тисяча п'ятдесят вісім) дол. США 91 цент - нарахованих та несплачених відсотків за користування позикою; 79411 грн. 67 коп. - пені по основному боргу; 1190 грн. 28 коп. - пені по відсотках; 1718 (одна тисяча сімсот вісімнадцять) дол. США 55 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу; 280 (двісті вісімдесят) дол. США 19 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радивилівська міська рада Рівненської області як орган опіки та піклування в цій частині задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №560 від 08 червня 2007 року в сумі 28 366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) дол. США 88 центів - залишку позики (в тому числі 17 670 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят) дол. США 88 центів простроченої заборгованості); 1058 (тисяча п'ятдесят вісім) дол. США 91 цент - нарахованих та несплачених відсотків за користування позикою; 79411 грн. 67 коп. - пені по основному боргу; 1190 грн. 28 коп. - пені по відсотках; 1718 (одна тисяча сімсот вісімнадцять) дол. США 55 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу; 280 (двісті вісімдесят) дол. США 19 центів - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках, звернути стягнення на предмет іпотеки передбачений договором іпотеки №2267 від 08 червня 2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, а саме: житловий будинок загальною площею 141,50 кв.м. що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0623 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Надати Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" права на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах територіальних органах Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації прав власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів необхідних для продажу житлового будинку загальною площею 141,50 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0623 га, розташованій за адресою АДРЕСА_1.

На період реалізації предмета іпотеки, передати його в управління Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк", в порядку ст. 34 ЗУ «Про іпотеку».

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : С.В. Хилевич

С.С. Шимків