Справа № 345/2700/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гавриленка В.Г.,

секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, виконуючої обовязки начальника Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що 14.07.2016 року вона звернулася із заявою до старшого державного виконавця Манелюк Н.Я. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом 2-630/11, виданим 14.06.2013 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по вул. Івасюка, 22 в с. Копанки шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак 26.07.2016 року вона отримала відповідь про неможливість прийняти таке рішення, оскільки з зазначених підстав виконавче провадження підлягає до закінчення тільки у випадку, якщо неможливо виконати без участі боржника. Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суд чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону, а саме в разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Також представник зазначила, що ні в описовій ні в резолютивній частині рішення суду не відображено ні точне розташування земельної ділянки, її розміри та обриси, ні параметри огорожі, а також посадові особи відділу ДВС не можуть самостійно виконати дане судове рішення.

Так як рішення суду носить зобовязальний характер, в ньому чітко вказано особу, яку зобовязано вчинити певні дії, виконати рішення суду без боржника неможливо, всі інші дії (накладення штрафів, звернення з поданням до правоохоронних органів) державним виконавцем здійснені, представник заявника просить визнати таку відмову неправомірною та зобовязати старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 та виконуючу обовязки начальника Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції ОСОБА_4 винести постанову про закінчення виконавче провадження за даним виконавчим листом на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали викладені в скарзі вимоги в повному обсязі, просили закрити виконавче провадження.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила про безпідставність даної скарги. Пояснила суду, що 14.07.2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до Калуського міськрайонного відділу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у звязку із поверненням виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за умови неможливості виконати рішення без участі боржника. Разом з тим, саме боржником ОСОБА_1 чиняться дії,що перешкоджають виконанню рішення суду з приводу демонтування самовільно встановленої огорожі .

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Калуському міськрайонному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-630/11, виданий 14.06.2013 року Калуським міськрайонний судом Івано-Франківської області про зобовязання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по вул. Івасюка, 22 в с. Копанки шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі.

14.07.2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася листом до старшого державного виконавця Манелюк Н.Я., в якому просила прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження, так як рішення суду носить зобовязальний характер, в ньому чітко вказано особу, яку зобовязано вчинити певні дії, виконати рішення суду без боржника неможливо, всі інші дії (накладення штрафів, звернення з поданням до правоохоронних органів) державним виконавцем здійснені (а.с. 4).

З відповіді на дане звернення, наданої в.о. начальника Калуського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні її заяви, оскільки боржник відмовляється самостійно виконати покладене на нього зобовязання, а у рішенні суду чітко вказано, яким шляхом мають бути усунені перешкоди в користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по вул. Івасюка, 22 в с. Копанки (шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі), а тому рішення може бути виконано без участі боржника. А тому закінчити виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», неможливо (а.с. 12).

27.06.2012 року старшим державним виконавцем Соханом М.Й. було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду (а.с. 13), а 12.07.2012 року - постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 з невиконання вдруге рішення суду (а.с. 15).

ОСОБА_1 оплатив накладені на нього даними постановами штрафи, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 14, 16).

08.08.2012 року старшим державним виконавцем Соханом М.Й. на ім'я Прокурора Калуського району було направлене подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за невиконання без поважних причин рішення суду, а саме виконавчого листа № 2-630/2011 від 21.05.2012 року (а.с. 17-19).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

А ч. 2 ст. 30 даного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення

виконавчого провадження не включає час відкладення провадження

виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період

проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної

документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування

виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства,

установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи -

підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як передбачено абзацом 1 ч. 3 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного службовця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Однією з підстав для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення. у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» і не пізніше пяти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження».

У разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» та вносить подання правоохоронним органам про притягнення до кримінальної відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим суд вважає, що рішення суду може бути виконане без участі боржника ОСОБА_1, а тому підстав для закриття виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «про виконавче провадження» немає.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, виконуючої обовязки начальника Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя