Справа № 4-с/489/24/2016
№ 2/1416/1202/12
УХВАЛА

20 травня 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

скаржника - ОСОБА_1,

представника Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2,

представника ПАТ «Укрсиббанк» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Укрсиббанк» 10.04.2008 р. був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого скаржник отримав кредит у розмірі 40 000,00 доларів США. Оскільки заборгованість ОСОБА_1 на теперішній час не погашена, він звернувся до Банку із проханням реалізувати заставний автомобіль, а отримані кошти направити на погашення заборгованості по кредиту. ОСОБА_4 не може скористатись своїм правом звернення стягнення на заставне майно, оскільки виявилось, що у Ленінському ВДВС на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення зі скаржника на користь ПАТ «Енергобанк» та УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва боргу на загальну суму 952 375,12 грн. Під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем 13.06.2013 р. та 18.12.2013 р. було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, згідно яких на все майно боржника накладено арешт, в тому числі на заставний транспортний засіб. Однак на переконання скаржника такі дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ПАТ «Укрсиббанк» як заставодержатель має першочергове право отримати задоволення своїх вимог.

Посилаючись на вищевикладене скаржник просить суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ в частині накладення арешту на заставний автомобіль TOYOTA PRADA, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є заставним майном по кредитному договору № 0; скасувати арешт, накладений постановами ВП № 4658897 від 03.06.2015 р., ВП №38179303 від 13.06.2013 р., ВП №39722335 від 18.12.2013 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в частині накладення арешту на автомобіль TOYOTA PRADA, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Ленінського ВДВС ММУЮ в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги в частині неправомірності дій ДВС.

Представник Банку вважав, що скарга підлягає задоволенню в частині скасування арешту.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

18.03.2008 р. між Акціонерним Банком «Енергобанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання кредиту № 6, відповідно до якого останній отримав кредит на придбання вантажного автотранспорту в розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 17.03.2011р.

ОСОБА_4 в порушення умов Договору, укладеного з АБ «Енергобанк», ОСОБА_1 свої зобовязання за цим Договором не виконував.

11.12.2012 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення по справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Енергобанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Енергобанк», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсним договору про надання кредиту, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. А саме стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання кредиту від 18.03.2008 р. № 6 у розмірі 87 484,96 доларів США, яка складається з: основної суми боргу 76 900,00 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками 10 584,96 доларів США та також пеню за прострочені платежі по відсоткам 8 922,99 грн., пеню за прострочення погашення основного боргу 92 116,36 грн. В задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Згідно Ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 11.03.2013 р. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2012 р. залишено без змін.

20.03.2013 р. по вищевказаній справі судом було видано виконавчий лист.

В подальшому виконавчий лист № 2/1416/1202 був предявлений стягувачем до виконання до Ленінського відділу ДВС ММУЮ.

13.06.2013 р. державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 46588597 була винесена Постанова, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 877 107 грн. 30 коп., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

18.12.2013 р. державним виконавцем в межах виконавчого провадження була винесена Постанова, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 1 086 грн. 30 коп., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

03.06.2015 р. державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 46588597 була винесена Постанова, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

Згідно ст. ст. 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом. У разі ненадання боржником у строки встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

ОСОБА_4 на переконання скаржника накладення арешту на його майно, зокрема автомобіль TOYOTA PRADA, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснено державним виконавцем неправомірно, оскільки вказаний автомобіль є заставним майном за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ «УкрСиббанк». Скаржник має намір надати Банку вказаний автомобіль з метою його реалізації, а вказані кошти направити на погашення кредиту, проте на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк» не може скористатись своїм правом отримати задоволення вимог за рахунок реалізації заставного майна у звязку з тим, що державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ накладено арешт на заставне майно.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2008 р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 40 000,00 доларів США. Згідно Розділу 2 Договору виконання зобовязань позичальника за цим Договором забезпечується шляхом застави транспортного засобу, а саме TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, обєм двигуна 3956, № кузову JTEBU25J785119197.

Згідно ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Так, у відповідності з вимогами частини 2 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною 4 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що державний виконавець лише наклав арешт на майно боржника, проте подальші дії щодо звернення стягнення на автомобіль TOYOTA PRADA, реєстраційний номер НОМЕР_1, державним виконавцем не можуть бути вчинені без погодження із заставодержателем - ПАТ «УкрСиббанк».

У відповідності до вимог ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що державним виконавцем при винесенні постанов про накладення арешту було дотримано відповідних вимог ЗУ «Про виконавче провадження», отже дії державного виконавця та оскаржувані постанови є правомірними.

ОСОБА_4, оскільки арешт накладений державним виконавцем на заставне майно, заважає його реалізації в межах виконання боргових зобовязань відповідача, суд вважає за можливе скасувати арешт накладений саме на це майно.

На підставі ст. 383 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на автомобіль TOYOTA PRADA, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, Постановами державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ВП № 4658897 від 03.06.2015 р., ВП №38179303 від 13.06.2013 р., ВП №39722335 від 18.12.2013 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження .

В визнанні дій державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління неправомірними відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: