АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6197/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І. при секретарях Басюк Ю.В., Юрченко А.С.,

за участю представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволені: припинено право власності ОСОБА_4 на ј частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1; на ј частину жилого будинку за вказаною адресою літера А з прилеглими до неї частки господарських та побутових будівель і споруд; на 3/8 частину жилого будинку за цією ж адресою літера Б, відкриту терасу, з прилеглими до неї частки господарських та побутових будівель та споруд; визнано право власності на вищезазначені частки за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках, а саме: по 1/8 частки спільної часткової власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1; по 1/8 частки спільної часткової власності житлового будинку за вказаною адресою літера А, з прилеглими до цієї частки господарських та побутових будівель та споруд; по 3/16 частки спільної часткової власності житлового будинку за цією ж адресою літера Б, відкриту терасу, з прилеглими до цієї частки господарських та побутових будівель та споруд.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.09.2007 ОСОБА_7 подарувала своїм донькам ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в рівних частках жилий будинок та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1000га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1.

05.04.2012 ОСОБА_8 подарувала своєму чоловікові ОСОБА_4 Ѕ частину належної їй Ѕ частки жилого будинку (літера Б).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, право власності на спадкове майно після її смерті отримали в рівних частинах її матір ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_4

Виходячи з того, що ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання до Німеччини, що стосунки між сторонами унеможливлюють спільне володіння і користування майном, відповідно до договорів користування приміщеннями від 02.04.2012 безоплатно передав свої частки нерухомого майна у користування для підприємницької діяльності, переклавши свої обов'язки по утриманню та обслуговуванню нерухомості на позивачів, а також що його частка є незначною і не може бути виділена у натурі, нерухоме майно є неподільним, що припинення його права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї, а також що позивачі внесли на депозитний рахунок вартість частки майна відповідача у сумі 858014грн, - суд задовольнив позовні вимоги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалити нове рішення про відому у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивачів просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є припинення права власності відповідача на його частку у спільному майні.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 3) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно ч.2 цієї норми суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, предметом доказування у даній справі є наявність передбачених у пунктах 1-4 частини 1 ст.365 ЦК України обставин, і лише за їх наявності необхідною умовою для задоволення позову є внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду. За відсутності передбачених ч.1 ст.365 ЦК України підстав для припинення права особи на частку у спільному майні сам по собі факт внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду не є самостійною підставою для задоволення позову.

Обставини, які мають значення для вирішення спору, зокрема, факт належності спірного нерухомого майна позивачам і відповідачу на праві спільної часткової власності, розмір часток учасників спільної власності, адреса місцезнаходження майна - сторонами не заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 і ОСОБА_7, суд першої інстанції вважав наявними усі передбачені п.п.1-4 ст.365 ЦК України обставини як підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні. Проте, повністю з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають установленим судом обставинам, грунтуються на недоведених обставинах, що мають значення для вирішення спору, які суд уважав установленими, і не грунтуються на вимогах закону.

Встановлено, підтверджено наявними у матеріалах справи доказами та не заперечується жодною зі сторін, що ОСОБА_4 є власником:

- ј частини земельної ділянки площею 0,1000га,

- ј частини жилого будинку літера А загальною площею 753,6мІ, жилою площею 131,8мІ, та 3/8 частин жилого будинку літера Б загальною площею 379,8мІ, жилою площею 68,1мІ з відкритою терасою площею 141,6мІ, що розташовані на вказаній земельній ділянці у АДРЕСА_1.

Виходячи з призначення спірного нерухомого майна (земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, два жилих будинки на цій земельній ділянці) та його розмірів, - відсутні підстави вважати незначною частку ОСОБА_4, що складається з ј частини земельної ділянки та жилого будинку площею 753,6мІ, а також 3/8 частин жилого будинку площею 379,8мІ.

Висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному рішенні, про те, що частка відповідача є незначною і не може бут виділена в натурі, належними і допустимими доказами не підтверджується, адже будь-які докази з цього питання відсутні в матеріалах справи і на такі докази суд в порушення ст.214 ЦПК України у своєму рішенні не посилається, мотивів, з яких вважав встановленою наявність факту незначності частки відповідача у спірному майні, у відповідності до вимог ст.215 ЦПК України не навів. За таких обставин само по собі посилання суду на незначність частки відповідача у спільному майні без підтвердження вказаної обставини відповідними доказами, поданими у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України порядку, не дає підстав вважати вказану обставину установленою.

У зв'язку з відсутністю належних доказів на підтвердження позиції позивачів щодо незначності частки відповідача у спірному майні безпідставним є посилання суду на те, що відповідачем не подано жодного доказу на спростування вказаної обставини.

При цьому на звіти про експертну грошову оцінку нерухомого майна - предмету спору суд першої інстанції посилається лише для констатації факту обґрунтованості внесення позивачами відповідної суми на депозитний рахунок суду, що само по собі за відсутності сукупності інших необхідних передбачених ч.1 ст.365 ЦК України обставин не дає підстав вважати позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим визначена вказаними звітами вартість спірного майна не дає підстав уважати частку відповідача у ньому незначною: 287784грн : 4 = 71946грн вартості ј частини земельної ділянки (т1ас107-116), 902436грн : 8 х 3 = 338414грн вартості 3/8 частин жилого будинку літ Б (т1ас129-145), 1790616грн : 4 = 447654грн вартості ј частини жилого будинку літ А (т1ас173-190), що у загальній сумі складає вісімсот п'ятдесят вісім тисяч 14 гривень від суми вартості всього майна два мільйони дев'ятсот вісімдесят тисяч 836 гривень.

Враховуючи, що факт незначності частки відповідача у спільному майні не доведений у встановленому законом порядку, а наявні у матеріалах справи докази не дають підстав вважати таку частку незначною, виходячи також з того, що висновки суду про неподільність спірного майна та про те, що припинення права відповідача на його частку у спірному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, не грунтуються на матеріалах справи (докази про встановлення наявності зазначених фактів відсутні, як відсутнє у рішенні суду і зазначення мотивів, з яких суд вважав ці факти установленими), - колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно, з порушенням норм матеріального і процесуального права вважав наявними передбачені ст.365 ЦК України підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права ОСОБА_4 на його частку у спільному майні.

Викликає сумнів і висновок суду першої інстанції про неможливість спільного володіння і користування спірним нерухомим майном, адже у матеріалах справи містяться надані позивачами копії договорів, укладених сторонами, про користування спірними приміщеннями від 02.04.2012, які спростовують висновок суду про неможливість врегулювання сторонами питань користування спільним майном.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, на неповно з'ясованих судом обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції грунтуються на недоведених обставинах, які суд уважав доведеними. Наведене відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді Н.О.Прокопчук

О.І. Шкоріна