Провадження № 2/317/780/2016
Справа № 317/1899/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставного набутого майна,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування реституції, однак 08.06.2016 року позивач надав до суду заяву про зміну предмету і підстав позову, а саме ТОВ «Аграріс 2012» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна та просило суд:

стягнути з відповідача на користь ТОВ «Аграріс 2012» вартість безпідставно набутого ним майна за договором оренди земельної ділянки від 25.06.2014р. №58, а саме еквівалент вартості зерна пшениці у кількості 5 т, що складає 13 177,50 грн. та грошові кошти в сумі 6000,00 грн., а також інфляційні 3 755,52 грн. та 3% різних в сумі 543,80 грн.;

покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ТОВ «Аграріс 2012» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки № 58 від 25.06.2014 р. (далі Договір), у відповідності до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,0894 га, яка знаходиться на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району. Факт передачі земельної ділянки оформлений підписаним сторонами актом прийому-передачі від 25.06.2014 р. У відповідності до п. 16.1 Договору його укладено на 5 років, з урахуванням ротації культур договір є чинним до 31 грудня останнього року оренди. Пунктом 3.1 договору передбачено, що за кожен рік використання обєкту оренди орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі не менш ніж 3 % від вартості земельної ділянки. Сплачується орендна плата один раз на рік, не пізніше 30 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата. Крім того, п. 3.2 передбачено, що орендна плата може виплачуватись також у натуральному або відробітковому вираженні. У даному випадку номенклатура, кількість та вартість продукції, що поставляється в рахунок орендної плати, місце, умови, порядок і строки поставки тощо, зазначаються в окремій угоді, що є невідємною частиною Договору. У відповідності до вказаного пункту Договору сторонами був укладений додаток від 25.06.2014 р.

За весь період з моменту укладення Договору відповідач отримав від позивача орендну плату:

орендна плата за 2014 р. 29.07.2014 р., зерно пшениці 3000 кг, накладна розписка від 29.017.2014р., вартість 5352 грн. 60 коп.;

частина орендної плати за 2015 р. 30.07.2015 р., зерно пшениці 2000 кг, накладна від 30.07.2015р. №30/07-15, вартість 7800 грн. 00 коп.;

частина орендної плати за 2015 02.09.2015 р., грошові кошти в сумі 6000 грн. 00 коп., видатковий касовий ордер від 02.09.2015р.

Однак зареєструвати вищезазначений Договір 1 у встановленим законом порядку, позивачу ТОВ «Аграріс 2012» не вдалось, оскільки зясувалось, шо відповідач ОСОБА_1 24.03.2008р. уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ПП «Світточ» та на момент укладання договору між ТОВ «Аграріс 2012» і ОСОБА_1, договір оренди земельної ділянки, яка була передана ПП «Світточ» був дійсний. Тобто акт прийому передачі земельної ділянки, укладений у відповідності до Договору -1, є таким, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам закону, фактично земельна ділянка не передавалась позивачу, а залишалась у користуванні ПП Світточ».

В судове засідання зявилась представник позивача ОСОБА_2, яка позов підтримала повному обсязі просила суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «Аграріс 2012».

Відповідач ОСОБА_1 особисто до суду не зявився. Натомість з'явився його представник за довіреністю ОСОБА_3, яка проти позову ТОВ «Аграріс 2012» заперечувала в повному обсязі, про що наддала письмові заперечення та пояснила, що позивач звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна та посилаючись на ст.1212 ЦК України не вірно застосовує норми діючого законодавства, а тому його позов не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2014 р. між ТОВ «Аграріс 2012» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки № 58 від (далі Договір), у відповідності до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,0894 га, яка знаходиться на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району, кадастровий номер :02:001:0023.

Факт передачі земельної ділянки був оформлений підписаним сторонами актом прийому-передачі від 25.06.2014 р.

У відповідності до п. 16.1 Договору оренди земельної ділянки від 25.06.2014 р., укладеного між ТОВ «Аграріс 2012» та ОСОБА_1 його укладено на 5 років, з урахуванням ротації культур, договір є чинним до 31 грудня останнього року оренди.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Отже, підставою набуття коштів відповідачем у вигляді орендної плати за землю від позивача як орендаря земельної ділянки-предмету договору є саме Договір оренди землі.

Пунктом 3.1 цього ж Договору передбачено, що за кожен рік використання обєкту оренди орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі не менш ніж 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 4500 грн. 00 коп. Сплачується орендна плата один раз на рік, не пізніше 30 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата.

За приписами п. 3.2 Договору орендна плата може виплачуватись також у натуральному або відробітковому вираженні, в поєднанні різних форм орендної плати. У даному випадку номенклатура, кількість та вартість продукції, що поставляється орендарем орендодавцю в рахунок орендної плати, місце, умови, порядок і строки її поставки, види відробіткової форми, обсяги, строки і місце виконання робіт та їх вартість, визначаються в окремій угоді, яка щорічно до початку розрахунків укладається між орендодавцем та орендарем і є невідємним додатком до цього Договору. У випадку здійснення виплати орендної плати у вигляді надання послуг та (або) продукції, орендодавець зобовязаний до першого червня року, в якому здійснюється розрахунок, подати орендарю письмові заявки із зазначенням послуг та (або) продукції в рахунок орендної плати. Заявки розглядаються орендарем та підлягають повному або частковому задоволенню у разі надіслання (вручення) орендодавцю письмової відповіді. Виплати орендної плати натуроплатою та відробітковою формою проводяться з урахуванням щорічних біржових цін на виконання робіт на момент розрахунку. Передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (накладні, реєстри, відомості та ін.).

Згідно додатку до договору оренди земельної ділянки № 58 від 25.06.2014 р. сторони погодили відповідно до п. 3.2 Договору наступну форму орендної плати:

грошова оцінка: .

натуральна форма: зернові культури 3 тони, солома 1 ПТС, соняшник 100 кг;

відробіткова форма: оранка огороду 0,25 га;

ритуальні послуги: 1000 грн. 00 коп.;

відрахування: ПДФО 15 %.

За весь період з моменту укладення Договору відповідач отримав від позивача орендну плату:

орендна плата за 2014 р. 29.07.2014 р., зерно пшениці 3000 кг, накладна розписка від 29.017.2014р., вартість 5352 грн. 60 коп.;

частина орендної плати за 2015 р. 30.07.2015 р., зерно пшениці 2000 кг, накладна від 30.07.2015р. №30/07-15, вартість 7800 грн. 00 коп.;

частина орендної плати за 2015 02.09.2015 р., грошові кошти в сумі 6000 грн. 00 коп., видатковий касовий ордер від 02.09.2015р.

Як вбачається з наданих суду відомостей, на виконання умов договору оренди позивач протягом 2014-2015 рр. сплачував відповідачу певну орендну плату.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст.1212 ЦК України, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

Вказана правова позиція також викладена в правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-122цс-14 від 24.09.2014 року та у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013року у справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року, яка є обов'язковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

При розгляді вищезазначених цивільних справи розглядався спір про визнання правочину недійсним та стягнення грошових коштів, а також про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд виходив із доведеності всіх умов, за наявності яких виникають зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна, у тому числі факту набуття майна відповідачем за рахунок позивача, та необхідності застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України.

Враховуючи, що спір у даній справі фактично являє собою спір у договірних правовідносинах, суд приходить до висновку, що положення ст.1212 ЦК України до цих правовідносин не можуть бути застосовані, а інших підстав після уточнення позову не наведено.

Посилання представника позивача на необхідність застосування постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів), є хибним з огляду на судову практику апеляційної інстанції та ВСУ за 2013- 2014 роки, що наведена.

Враховуючи наведене, суд вражає, що у задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись статтями ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 212-215, 214-215, 217-218, 224-228 ЦПК України, ст.6, 11, 83, 207, 509, 627, 638, 1212 ЦК України, Постанова Пленуму ВСУ від 02.10.2013 р., правовий висновок ВСУ від 24.09.2014 р., суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Б. Громова