Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року комунальне підприємство Вінницька міська рада «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, посилаючись на несплату відповідачами вартості зазначених послуг, які постачаються підприємством до квартири АДРЕСА_1, унаслідок чого виникла заборгованість 15 437 грн 47 коп., яку просило стягнути з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 28 798 грн 09 коп., з яких 15 437 грн 47 коп. - заборгованість за надані послуги, 2 473 грн 60 коп. - 3% річних та 10 887 грн 16 коп. - інфляційних втрат.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідачів, які не сплачують вартість спожитих послуг з централізованого теплопостачання виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з них на користь постачальника.

Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши про відповідність його висновків нормам матеріального й процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Статтею 213 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, є споживачами послуг з централізованого теплопостачання, які надає КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечували визначений позивачем розмір заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, зазначаючи, що один із стояків у їх квартирі з 2007 року перебуває у неробочому стані, що унеможливлює підведення до нього централізованого опалення й свідчить про неотримання послуг в повному обсязі, оскільки кімнати площею 10,8 кв. м і 16,9 кв. м взагалі не опалюються.

Проте, зазначені положення законодавчих актів та обставини справи судом апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 315 ЦПК України враховані не були, доводи відповідачів належним чином не перевірені.

У порушення ст. ст. 212, 213, 214, 303, 304 ЦПК України апеляційний суд взагалі не дослідив наданого позивачем розрахунку заборгованості та всіх його складових, не з'ясував за який період, в якому обсязі та за якими тарифами надавалися послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1, унаслідок чого не визначився з дійсним обсягом відповідальності відповідачів й передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, судом апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України не перевірено питання дотримання позивачем строку позовної давності й наявності підстав для застосування наслідків його пропуску, з урахуванням доводів відповідачів.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

В.О.Савченко

О.В.Ступак