АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Справа № 757/20085/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13613/2016
Головуючий у суді першої інстанції: О.Р. Мудрак
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву від 10.11.2015 року та пояснити до юрисдикції якого суду належить розгляд справи за його заявою від 30.05.2014 року. В обґрунтування зазначив, що постановляючи ухвалу 22.10.2014 року про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не виконав вимог ч.2 ст. 206 ЦПК України, а тому він звернувся до суду із заявою про роз'яснення ухвали суду та просив роз'яснити до якого саме суду йому подавати позов до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди. Вказав, що суд у порушення вимог ст. 221 ЦПК України відмовив йому у такому роз'ясненні, а тому на підставі ст.ст.6,8,32,55,56,68,124,127,129 Конституції України, ст.ст. 5,7,20,54 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 8, 15, 18, 82, 206, 292-296, 303, 307 ЦПК України просить задовольнити його апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її з викладених підстав.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялися у відповідності до вимог закону. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз'яснення зазначеної ухвали посилаючись на те, що її зміст є незрозумілим та просив суд роз'яснити до юрисдикції якого суду належить розгляд поданого ним позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із вимогам ст. 221 ЦПК України заявлена ОСОБА_1 вимога не підлягає роз'ясненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 221 ЦПК України передбачено, що якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Так, відповідно до змісту зазначеної статті роз'ясненню підлягає виключно рішення суду, що ухвалене по суті позовних вимог.

Така позиція міститься і у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Суд може відмовити у роз'ясненні рішення суду, якщо воно не підлягає роз'ясненню.

Отже, відповідно до зазначених норм закону ухвали суду, в тому числі і ухвала Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2014 року постановлена у справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди не є рішенням суду, яке може підлягати роз'ясненню, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні його заяви.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону. Суд першої інстанції діяв згідно норм процесуального закону.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заявник просив суд роз'яснити ухвалу суду про закриття провадження у справі на підставі ст. 221 ЦПК України з підстав недотримання судом вимог ч.2 ст. 206 ЦПК України при постановленні ухвали про закриття провадження у справі. Тобто заявник у заяві про роз'яснення ухвали фактично посилається на порушення судом норм процесуального права допущених (на його думку) при постановленні ухвали про закриття провадження у справі.

За наведених обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений права на оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у порядку визначеному законом, що ним зроблено не було.

Той факт, що в ухвалі суду від 22.10.2014 року про закриття провадження у справі не зазначено в порядку якого ж судочинства підлягає розгляду його позов до суддів Вищого адміністративного суду України про визнання необґрунтованою відмову у відкритті касаційного провадження та відшкодування моральної шкоди, не свідчить про наявність підстав для роз'яснення ухвали суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, тому підстав для скасування ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 суд відхиляє, а постановлену судом першої інстанції ухвалу залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п. 1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: