Справа № 333/3402/16-ц
Провадження № 2/333/2027/16
28 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Герасименко С.Г.,
при секретарі Уляницькій Д.О.,
розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на квартиру, -
05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06 березня 1998 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого позивач став власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір було укладено та зареєстровано Запорізькою регіональною біржею нерухомості. У звязку з тим, що договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири, зареєстрований на товарній біржі і за чинним законодавством не є документом на підставі якого, може бути зареєстровано право власності, ОСОБА_1 просить суд розглянути питання, щодо визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 та постановити відповідне рішення.
Позивач, в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 06 березня 1998 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого позивач став власником квартири АДРЕСА_2, загальною площею 29,76 кв.м., житловою 15,1 кв.м. Цей Договір було укладено та зареєстровано Запорізькою регіональною біржею нерухомості під реєстраційним № 5929.К. Нотаріально договір не посвідчувався.
Після цього, 18 серпня 1998 року позивач зареєструвався у зазначеній квартирі в ТОВ «ЗМБТІ».
Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 передав у власність позивачу спірну квартиру, а останній сплатив обумовлену грошову суму вартості квартири.
Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований Запорізькою регіональною біржею нерухомості і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1998 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним.
В ході судового розгляду встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки покупцеві було передано гроші за квартиру, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору.
Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України Про власність, діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, ОСОБА_1, набув право власності на квартиру АДРЕСА_2, за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 47, 224, 227 ЦК України (1963 р.), ст. 12 Закону України Про власність, ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212- 215, 223, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на квартиру - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя С.Г. Герасименко