Провадження № 22-ц/779/1549/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору на пайову (дольову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, стягнення реальних збитків, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору на пайову (дольову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, стягнення реальних збитків, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди- відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав апеляційну скарг в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що між сторонами було укладено договір на пайову (дольову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на території АДРЕСА_1. За умовами договору сторони передбачили, що по завершенню будівництва об'єкту та здачі його в експлуатацію, відповідач передасть позивачу у приватну власність нежитлове приміщення (підвал) №6 площею 6 м.кв. розташоване на цокольному (підвальному) поверсі. На виконання умов договору позивач, як сторона договору, сплатила суму коштів у розмірі 3777 дол. США, що в гривневому еквіваленті становило 19 073 грн. про що видано квитанцію від 13.11.2008 року.

Однак, станом на 2016 рік, відповідач не передав ОСОБА_4 у приватну власність нежитлове приміщення (підвал) №6, чим порушив умови укладеного договору, що на думку апелянта є підставою для застосування ч. 2 ст.651 ЦК України та відшкодування завданих збитків.

З цих підстав рішення суду першої інстанції просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 доводів апеляційної скарги не визнав. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір № 7 на пайову (дольову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на території АДРЕСА_1 (а.с.6).

У п.1.1 та 1.2 умов договору сторони зазначили, що Сторона 2 ( ОСОБА_4) передає в управління Стороні 1 (ОСОБА_5) свої кошти для здійснення будівництва, а Сторона 1 приймає на себе виготовлення проектно-кошторисної документації, будівництво і забезпечення контролю та технічного нагляду за будівництвом багатоквартирного житлового будинку на території АДРЕСА_1.

Пунктом 1.3 договору сторони визначили, що по завершенню спорудження обєкту та здачі його в експлуатацію, Сторона 1 зобов'язується передати Стороні 2 у приватну власність нежитлове приміщення підвалу № 6 квартири загальною площею 6 м.кв. розташоване у цокольному (підвальному) поверсі.

Відповідно до п. 1.6 договору, планове завершення будівництва та здача будинку в експлуатацію: третій квартал 2008 року.

Попередня базова вартість житлового приміщення була визначена у 3777 доларів США, що еквівалентно 19 073 грн. (п. 3.2 договору).

Додатком №1 який є невід'ємною частиною договору, сторони також визначили, що фінансування дольової участі у будівництві Стороною 2 здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум в касу Сторони 1 у відповідності до графіку проплат (п. 3.3 договору).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказувала на те, що свої зобов'язання за умовами договору виконала в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, і як наслідок допустив порушення умов договору. У зв'язку з цим просив розірвати договір на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України відшкодувати завдані збитки, та заподіяну у зв'язку з неналежним виконанням умов договору моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що порушення умов договору, мало місце як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а відтак підстав для застосування ч.2 ст.651 ЦК України для розірвання договору немає. У зв'язку з цим, не підлягали задоволенню і вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Чстиною1 ст.651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України). За змістом ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно графіку проплат (Додаток № 1) (а.с.11) проплату за договором ОСОБА_4 повинна була зробити в касу відповідача протягом 2-х робочих днів з моменту підписання договору, тобто до 09 січня 2006 року, а згідно копії квитанції, що надана самою ОСОБА_4, оплата здійснена аж 13 листопада 2008 року, тобто тоді коли будинок, згідно тверджень позивача, вже повинен був бути зданий в експлуатацію.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 вказаний факт підтвердив.

Матеріалами справи також підтверджується той факт, що багатоквартирний будинок з вбудованими приміщеннями здано в експлуатацію 12 березня 2012 року (а.с.64-70).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що неналежне виконання істотних умов договору мало місце саме зі сторони позивача,а отже підстави для застосування ч.2 ст. 651 ЦК України відсутні.

Будь яких доказів, того, що сторони узгодили між собою зміну істотних умов договору і такі здійснені у встановленому законом порядку, ні позивач, ні відповідач не надали.

Що стосується вимог позивача про відшкодування матеріальних збитків ( з врахуванням курсової різниці долара США) та моральної шкоди, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність таких вимог з огляду на те, що сума фінансування в договорі була визначена сторонами в національній валюті - гривні, і саме в гривнях була здійснена проплата ОСОБА_4

Оскільки спір між сторонами виник з приводу договірних правовідносин, а умовами договору № 7 на пайову (дольову) участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку на території АДРЕСА_1 сторони не обумовили відповідальності за моральну шкоду, то підстав для задоволення позову у цій частині суд також не мав.

Вимога про стягнення 3% річних також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки умовами договору була обумовлена передача об'єкта у власність, а не виникнення грошових зобов'язань.

Крім цього, слід зазначити, що представник забудівника в суді апеляційної інстанції пояснив, що споруджене за кошти позивача нежитлове приміщення він готовий і на даний час передати у власність позивача, однак сама ОСОБА_4 оформивши право власності на придбану у цьому ж будинку квартиру, не оформляє право власності на нежитлове приміщення.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається .

Керуючись ст.ст.218,307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський