Справа № 159/2283/16-ц
Провадження № 2/159/872/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2015 року, близько 12 год. 50 хв. ОСОБА_5, в м. Ковелі, по вул. Луцькій, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку та при виконанні маневру повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю марки «ВАЗ 2115», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого допустив зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Ковельського міськрайонного суду від 25.01.2016 року, винним у вказаному ДТП було визнано відповідача. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ВАЗ 2121», який належить ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». В результаті настання страхового випадку ПАТ НАСК «Оранта» був складений страховий акт № ОЦВ-15-6542/1 від 10.02.2016 року та проведено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого сума страхового відшкодування склала 23657,81 грн. ПАТ НАСК «Оранта» в користь позивача виплачено страхове відшкодування в сумі 23657,81 гривень. Вказує, що сума страхового відшкодування є значно меншою реальної вартості збитків, які згідно рахунку-фактури складають 99545,89 гривень. Різниця між сумою страхового відшкодування, яка виплачена позивачу ПАТ НАСК «Оранта» та сумою, яка необхідна для проведення відновлюваних ремонтних робіт транспортного засобу складає 75888,08 гривень. З посиланням на норми ст. 1194 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), позивач просить стягнути з відповідача в його користь кошти в сумі 75888,08 гривень. Крім того, позивач вказує, що внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення шкодування шкоди він змушений збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою, неодноразово звертатися до страхової компанії, до експерта, що призвело до погіршення взаємовідносин у сім'ї. Також, позивач вказує, що внаслідок ДТП він переніс певні душевні страждання, тривалий час був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 5000 гривень, які просить стягнути з відповідача в його користь.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві, просять суд їх задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_5 75888,08 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, як різницю між фактичними збитками та сумою страхової виплати, 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 1085,92 гривні судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з мотивів його безпідставності.

Представник третьої особи ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_6 пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.09.2015 року виїжджав аварійний комісар та в присутності власника транспортного засобу ОСОБА_1 оглянув пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ 2115», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, після чого склав протокол огляду транспортного засобу. З даним протоколом ознайомився позивач та його підписав, при цьому в ОСОБА_1 зауважень не виникало. В подальшому дослідження та оцінку пошкоджень проводив експерт компанії ТОВ «Гарант АСІСТАНС». При оцінці пошкодженого транспортного засобу експерт користувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ та ФДМ України. Вартість автомобіля НОМЕР_3 на момент ДТП, згідно ОСОБА_6 складала 81000 грн. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія виплачує шкоду заподіяну власнику транспортного засобу з урахуванням зносу автомобіля. Вказаний автомобіль 2008 року випуску має 61 % зносу.

Представник третьої особи ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_4 пояснив, що власник застрахованого автомобіля при настанні страхового випадку може отримати відшкодування в межах страхової суми 50000 грн. Дійсно, при огляді пошкодженого транспортного засобу було вказано, що при розбиранні автомобіля можливі приховані дефекти елементів моторного відсіку. В такому випадку, оскільки позивачу виплачена страхова сума 23657,81 гривень, власник пошкодженого транспортного засобу має право звернутись до страхової компанії та при виявленні інших пошкоджень має право на відшкодування в межах 50 000 грн. При цьому, на сьогоднішній час позивач не повідомляв представників страхової компанії про приховані дефекти.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, 28.09.2015 року, о 12 год. 50 хв. в м. Ковелі, по вул. Луцькій, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю марки «ВАЗ 2115», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної приводи автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Ковельського міськрайонного суду від 25.01.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 (договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ 3876202).

Ліміт відповідальності на одного потерпілого за договором страхування за шкоду заподіяну майну становить 50000 гривень, франшиза складає 510 гривень.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Таким чином, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 28.09.2015 року за участю водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_1, внаслідок якої була заподіяна шкода позивачу ОСОБА_1 є страховим випадком.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За правилами ст. 25 Закону України «Про страхування», виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком; визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків займаються аварійні комісари.

Відповідно до вказаного полісу, страховик, яким є ПАТ НАСК «Оранта» забезпечує відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Внаслідок пошкодження відповідачем застрахованого автомобіля в ДТП, позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається із Страхового акту № ОЦВ -15-6542/1 від 10.02.2016 року та квитанції від 02.03.2016 року, позивачу було відшкодовано 23657,81 гривень збитків, завданих внаслідок ДТП, яке мало місце 28.09.2015 року за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_5 При цьому, були враховані вимоги ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Тобто, ПАТ НАСК «Оранта», враховуючи особливості розрахунку та на підставі дослідження, який страховою компанією було замовлено в ТОВ «Гарант АСІСТАНС», визначили, що розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті позивачу становить 24167,81 гривень. Вказану суму з врахуванням розміру франшизи (510 грн.) позивачу було відшкодовано, що стверджується копією квитанції.

З метою визначення вартості матеріального збитку, позивач замовив та оплатив проведення дослідження визначення вартості відновлювальних ремонтних робіт транспортного засобу у ПАТ «Волинь-Авто». Згідно рахунку-фактури загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 99545,89 гривень.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обовязок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15).

Як на правову підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на ст. 1194 ЦК України, обґрунтовуючи розмір заподіяної шкоди рахунком-фактурою № СЧ-0000952 від 01.06.2016 року, згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ 2115», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 становить 99545,89 гривень.

Згідно представленого рахунку-фактури, де відображена вартість запчастин та вартість робіт по ремонту пошкодженого автомобіля, розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу в ДТП складає 99545,89 гривень. При цьому, вказаний звіт складений 01.06.2016 року, тобто після отримання позивачем сум страхового відшкодування. Тобто, позивач визначив вартість відновлювальних ремонтних робіт транспортного засобу з власної ініціативи, при цьому розрахунок вартості відновлювальних ремонтних робіт проведено без врахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, а відтак не є належним та допустимим доказом.

Позивач в судовому засіданні не обґрунтував з посиланням на законодавство, на підставі якої норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він замовив зазначений висновок після отримання суми страхового відшкодування.

Таким чином, обрахований ПАТ «Волинь-Авто» розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, який виконаний на замовлення ОСОБА_1 не є належним та допустимим доказом, оскільки шкода заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди в даному випадку підлягає встановленню і оцінці відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Порядок визначення розміру матеріальних збитків, завданих пошкодженням колісного транспортного засобу, врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (далі ОСОБА_6). Розмір матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

При цьому величина втрати товарної вартості не нараховується і, відповідно, не підлягає стягненню з винної у скоєнні ДТП особи у таких випадку якщо строк експлуатації пошкодженого легкового автомобіля перевищує 5 років для автомобілів виробництва країн СНД, 7 років для інших автомобілів.

Згідно з розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до ОСОБА_6 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395).

Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Таким чином сума страхового відшкодування в розмірі 23657,81 грн. була проведена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, як того вимагає ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлену згідно дослідження № АС 5772АР-1 від 03.11.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ 21154», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 і на підставі якого прийнято рішення про страхове відшкодування, матеріалами справи не спростовано.

Тобто, дослідження про оцінку колісного транспортного засобу є належними, допустимими та достовірним доказом вартості завданої матеріальної шкоди, оскільки він відображає вартість завданого матеріального збитку на час настання дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням зносу деталей, вартості запчастин, вартості ремонтних робіт і ін.

Крім того, в судовому засіданні були оглянуті надані представником відповідача витяги з сайтів про продаж автомобілів марки «ВАЗ 2115» в Україні. Згідно цих даних ціна транспортного засобу аналогічного року випуску та аналогічної моделі становить 70000 90000 гривень.

Відповідно до вимоги п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України. При цьому суд, виконуючи вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснив позивачу право на проведення відповідної судової експертизи, висновок якої є джерелом доказів. Ні позивач, ні його представник, клопотання про призначення експертизи не заявляли.

Будь-яких доказів реального понесення розміру збитків саме в сумі 99545,89 гривень позивач суду не надав, доказів проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля матеріали справи не містять.

Підсумовуючи наведене, позивач всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України не довів іншого розміру збитку, який підлягав би виплаті, що є його обовязком.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_5 про стягнення з нього матеріальних збитків в сумі 75888,08 гривень, як різницю між страховим відшкодуванням та реальною вартістю завданих збитків є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Також, як встановлено в судовому засіданні позивачу діями відповідача було завдано моральну шкоду, що виразилось в душевних стражданнях в звязку з пошкодженням належного позивачу автомобіля, порушення звичайного режиму життя позивача та виникненням певних незручностей в звязку з неможливістю користуватись автомобілем. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач повинен підтвердити факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру. При цьому позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження спричинення йому моральної шкоди.

Так, позивач не зазначає, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач обґрунтував завдану йому внаслідок ДТП моральну шкоду саме відсутністю коштів на ремонт автомобіля та небажанням відповідача оплатити ремонт транспортного засобу. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач не може використовувати власний автомобіль.

Оскільки судом не встановлена вина відповідача в несвоєчасному ремонті пошкодженого транспортного засобу, суд вважає необхідним відмовити позивачу в його вимогах про відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди, не надано обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, відповідного розрахунку чи будь-яких інших об'єктивних підстав для визначення розміру моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 979, 1166, 1187, 1194, 1167, ст. ст. 3, 6, 22, 25, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_7