АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2466/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/1538/К/16 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія - 55 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» - Сагуйченка Єгора Вікторовича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (в теперішній час - Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка», надалі - ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року, з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на його користь стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5766,71 грн. Однак, вказану суму сплачено відповідачем тільки 25 березня 2016 року.

Посилаючись на порушення відповідачем положень ст. 116 КЗпП України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5800 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5800 грн. без утримання належних до сплати податків та зборів. Стягнуто з ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись не неповне з'ясування обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що судом не враховано відсутності вини підприємства у несвоєчасності розрахунку з позивачем при звільненні, не наведено розрахунків, з яких він виходив при визначенні сум та визначено суму стягнення з врахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших платежів.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що позивач ОСОБА_4 в період з 30 липня 1984 року по 26 грудня 2011 року працював на підприємстві відповідача на різних професіях та посадах й 26.12.2011 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 6-9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року, з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_4 стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5766,71 грн. (а.с. 10-12).

Вказане рішення суду виконане відповідачем 26 лютого 2016 року шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Жовтневого відділу КМУЮ 5766,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 27771 (а.с. 29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався приписами ст. 117 КЗпП України, та виходив з доведеності вини відповідала у невиплаті на день його звільнення всіх сум, зокрема суми недоплати заробітної плати за час відпусток в розмірі 5776,71 грн. й його обов'язку виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5800 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням гр. ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом урегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13 невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Такого ж правового висновку Верховний Суд України дійшов і в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, де зазначив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначені правові висновки Верховного Суду України відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджується, що не донарахована заробітна плата за період відпусток в сумі 5766,71 грн. була стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року, а фактично виплачена йому лише 26 лютого 2016 року (а.с. 10-12, 29).

Встановивши вказані фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем приписів ст. 116 КЗпП України та наявності підстав для застосування ст. 117 КЗпП України.

Доказів в спростовування вини відповідача щодо своєчасності розрахунку належних працівникові сум у вигляді недоплаченої заробітної плати за час відпусток в сумі 5766,71 грн., яка стягнута за рішення суду, відповідачем згідно вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції відсутності вини підприємства у несвоєчасному розрахунку є безпідставними.

Отже, оскільки невиплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток за рішенням суду мала місце з дня звільнення по день фактичного розрахунку, то період затримки розрахунку при звільненні складає 1065 робочих днів й виходячи з середньоденного заробітку позивача в розмірі 277,12 грн., середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 295,132,80 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5800 грн. (а.с. 2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходячи з позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5800 грн., який є меншим від фактичної суми, з чим погоджується колегія суддів, зважаючи на те, що розгляд справи здійснено судом в межах заявлених вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про визначення судом суми стягнення без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших платежів спростовуються текстом оскаржуваного рішення.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Я.М. Бондар