Справа № 461/9451/15-ц
Провадження № 2/461/1484/16
У Х В А Л А

судового засідання

07.09.2016 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Галицькому районному суді м. Львова перебуває цивільна справа за позовом Львівського комунального підприємства «Снопківське» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинку та прибудинкової території .

Представник відповідача - ОСОБА_2 подав до суду заяву про відвід головуючому у справі, з посиланням на п.5 ч. 1 ст.20, п.1 ст. 21, ст. 23 ЦПК України, ст 8, 129 Конституції України, положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, подана заява мотивована допущенням головуючим порушенням процесуальних прав відповідача під час розгляду його клопотань.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились.

Заслухавши думку заявника, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

-під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

-він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

-він є членом сім′ї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

-якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді;

-було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч.3 ст.11-1 ЦПК України.

Як видно із поданої заяви остання повторно мотивована тим, що головуючий суддя не може розглядати дану справу на підставі ст.21 ЦПК України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, доводи заявника є абсолютно безпідставними та надуманими, що вже розяснювалось заявнику.

Так, відповідно до ч.1 ст.21 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Таким чином, з наведеної норми закону видно, що суддя, який брав участь у вирішення справи в суді першої інстанції, не може брати участі в новому розгляді її судом першої інстанції лише після скасування судового рішення, винесеного за результатами розгляду справи по суті, та ухвали про закриття провадження у справі.

Як видно з матеріалів справи, в даній справі рішення не виносилось, а в суді апеляційної інстанції перевірялись ухвали винесені за результатами розгляду клопотань сторони по справі, що повністю спростовує доводи заявника про недопустимість повторної участі судді Стрельбицького В.В. в розгляді даної справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази порушення вимог ст.11-1 ЦПК України.

Аналогічно, є абсолютно надуманими доводи заявника стосовно дискримінаційного відношення до відповідача, адже ці доводи взагалі не ґрунтуються на будь-яких доказах, а посилання на надання переваги позивачу перед відповідачем за знаками статі, віку, соціального походження чи майнового стану не містить під собою будь-якого обґрунтування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд повторно відзначає, що заява про відвід має містити вказівку на підстави, які зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов'язує необхідність усунення судді від участі у розгляді справи.

Під час дослідження заяви, судом не встановлено достовірних обставин та підстав, визначених ст.20 ЦПК України, які б виключали участь судді Стрельбицького В.В. в розгляді справи. Обставини та підстави, на які покликається заявник не є доказами упередженості чи необєктивності судді при розгляді справи, а свідчать про субєктивну думку заявника, яка повторно ґрунтується на його непогодженні з процесуальними рішеннями даного судді.

Суд повторно враховує, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, як джерело права, встановлюючи, чи було в даному випадку порушення права на неупереджений суд, ЄСПЛ вказав у постанові від 01 жовтня 1982 по справі Пьерсак, що неупередженість «може бути перевірена різними способами»: відмінність має бути проведено між суб'єктивним підходом, тобто спробою встановити особисту упередженість даного судді в даній справі, і об'єктивним підходом, тобто визначенням того, чи були надані гарантії, достатні, щоб виключити розумні сумніви в даному відношенні». Далі ЄСПЛ зазначив, що особиста безсторонність судді презумується, поки не доведено протилежне, і встановив, що в даній справі таких доказів заявник суду не представив, що на думку суду, також має місце у цій справі.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні поданої заяви про відвід головуючому по справі судді Стрельбицькому В.В. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий по справі

суддя Стрельбицький В.В.