АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5428/16 Справа № 201/7671/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Дніпро

20 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Повєткіна В.В., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Національний банк України про розірвання депозитних договорів, повернення банківських вкладів, стягнення відсотків і витрат по договорам

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 13 травня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення суми вкладів та процентів, який було уточнено. Позивачка посилається на те, що 13.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDN2201 «VIP», відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 330 000 грн. та 01.04.2013 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN3731, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 2 732,07 доларів США. 13.05.2014 позивач через представника направив на адресу відповідача заяву про розірвання договорів та повернення розміщених грошових коштів з нарахованими процентами. Станом на час подання позовної заяви відповіді на свою заяву позивач не отримав. Тому позивач просить суд зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» достроково розірвати депозитні договори та повернути розміщенні кошти, нараховані відсотки та інфляційні витрати (том 1 а.с. а.с. 1-4, 16-20, 120-124, том 2 а.с. 49-51).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 13 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Національний банк України про розірвання депозитних договорів, повернення банківських вкладів, стягнення відсотків і витрат по договорам - задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором № SAMDN2201 «VIP» від 13 червня 2012 року у розмірі 417065 гривень 75 копійок, які складаються з суми вкладу в розмірі 330000 гривень 00 копійок, процентів за договором в розмірі 87065 гривень 75 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.69-71).

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 30 травня 2016 року Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 завдані інфляційні збитки за договором № SAMDN2201 «VIP» від 13 червня 2012 року у розмірі 224 931, 28 гривень (т.2 а.с. 83).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог (том 2 а.с. 85-88).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуємій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що 13.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDN2201 «VIP», до якого було укладено додаткову угоду від 28.08.2013 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 330 000 грн. на строк та умовах передбачені договором та додатковою угодою до нього (том 1 а.с. 5-6).

13.05.2014 року позивач через представника направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору та повернення розміщених грошових коштів з нарахованими процентами (т.1 а.с.28-30).

Після звернення позивачки до відповідача із заявою від 13.05.2014 року про дострокове розірвання договору № SAMDN2201 «VIP», з вимогою повернення суми вкладу та нарахованих по ньому відсотків, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив законні права та інтереси позивачки, зокрема п.16 Договору, згідно з яким вкладник має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два банківських дня до дати розірвання договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитному договору, не повернув позивачу вклад та проценти за користування коштами, вкладеними ним на депозитний рахунок банку, а отже наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу, процентів по ньому та завдані інфляційні збитки.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права. Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, враховуючи, що відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості по вкладу, процентам по ньому та інфляційним збиткам не оспорювався та не спростований.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідність ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частини 2 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що наданий позивачем договір не відповідає вимогам закону, колегія суддів не приймає до уваги оскільки п. 10 договору передбачено, що при укладанні договору використовується факсимільний спосіб підпису представника банку та відтворення відтиску печатки Банку технічним печатним пристроєм (т.1 а.с.5-6).

Доводи апелянта про те, що відсутні докази внесення грошових коштів на депозитний рахунок, колегія суддів також не приймає до уваги. Так, відповідно до п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України операції з готівкою оформляються касовими документами відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України.

Таким нормативно-правовим актом Національного банку України є Інструкція про касові операції в банках України, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (№6-118цс14), аналіз статті 1059 Цивільного кодексу України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дозволяє дійти такого висновку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачу було видано електронну ощадну книжку за № 361015, який зазначено в договорі, саме як номер ощадної книжки (т.1 а.с.5 зв.)

Крім того, колегія враховує, що згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, а відповідно є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір та додаткова угода до нього є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом недійсними вони не визнані, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо укладання договору та зарахування коштів по ньому у зазначеному розмірі та невиконання відповідачем його умов й до тепер в повному обсязі згідно умов договору та додаткової угоди до нього, а тому договір та додаткова угода до нього повинні виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту договору та додаткової угоди до нього.

Відповідач, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів та не вказав на них під час розгляду справи щодо припинення зобовязання його виконанням, проведеним належним чином, не спростував розмір заборгованості, як і не надав доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем, а тому суд обґрунтовано в оскаржує мій частині задовольнив позов.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 13 травня 2016 року в оскаржуємій частині - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: