Справа № 127/5392/15-ц
Провадження № 2/127/295/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання споживчого кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 25.03.2015 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк»), ПАТ «Дельта Банк» про визнання споживчого кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Позов мотивований тим, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 04.07.2008 року був укладений кредитний договір № 0101/0708/71-Z-01, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 65000,00 доларів США строком до 03.07.2038 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 04.07.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 0101/0708/71-166-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2 (реєстраційний № 1525), за яким предметом договору є 3-кімнатна квартира № 7, розташована в м. Вінниці по вул. П. Запорожця, 38.

На річних загальних зборах акціонерів, що відбулися 29.04.2013 року, акціонерами ПАТ «Сведбанк» було прийнято рішення про перейменування банку з ПАТ «Сведбанк» в ПАТ «Омега Банк». 28.05.2013 року була завершена реєстрація Статуту з новим найменуванням банку. 25.12.2012 року згідно угоди, укладеної між АТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк», було здійснено продаж прав вимоги за поточними кредитними договорами фізичних осіб на користь АТ «Дельта Банк», в тому числі кредитним договором № 0101/0708/71-Z-01 та іпотечним договором № 0101/0708/71-166-Z-01.

Відповідно до п. 1.4 договору кредитні кошти були призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі продажу 3-кімнатної квартири № 7 в м. Вінниці по вул. П. Запорожця, 38.

Вважає, що відповідачем в порушення п.п. 1.3, 3.3, 3.4 правил та ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі № 0101/0708/71-Z-01 від 04.07.2008 року не було зазначеної реальної процентної ставки по кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошову виразі), детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. У вартості платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Як вбачається з тексту Кредитного договору № 0101/0708/71-Z-01 від 04.07.2008 року, в тому числі додатку № 1 до договору, відповідачем під час укладання договору не дотримані вимоги, які пунктами 3.1-3.4 правил визнані обовязковими. Внаслідок протиправних дій відповідача лише за період з 10.07.2012 року по 10.06.2014 року відбулося безпідставне зарахування суми процентів на користь банку в розмірі 611,02 доларів США. Жодні розрахунки не відповідають умовам кредитного договору. Вважає, що даний договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької діяльності та введенням в оману. Оскільки позивач не був повідомлений про орієнтовану сукупну вартість кредиту, тому не міг передбачити можливі ризики при укладанні даного правочину.

Згідно збільшених позовних вимог просить визнати недійсним кредитний договір № 0101/0708/71-Z-01 від 04.07.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк»; визнати недійсним іпотечний договір № 0101/0708/71-166-Z-01 від 04.07.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований за № 1525; виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним № 7507953 про обтяження іпотекою квартири № 7, розташованої в будинку № 38 по вул. П. Запорожця в м. Вінниці; зняти заборону відчуження квартири № 7, розташованої в будинку № 38 по вул. П. Запорожця в м. Вінниці, яка належить ОСОБА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7507805 про заборону на нерухоме майно на обєкт обтяження квартиру № 7, розташовану в будинку № 38 по вул. П. Запорожця в м. Вінниці.

Також просить застосувати правові наслідки недійсності правочину шляхом зарахування всіх сплачених ОСОБА_1 платежів в сумі 47154 доларів США, стягнути солідарно з відповідачів завдані збитки в подвійному розмірі 49663,32 долари США, частково зарахувати суму збитків до суми повернення залишку по кредитному договору, а решту коштів в розмірі 31817,32 долари США стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в позові, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк») в судове засідання представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про час та місцен судового розгляду.

Представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, також просив застоувати строк позовної давності.

Вислухавши пояснення предстаників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

Так, судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 04.07.2008 року був укладений кредитний договір № 0101/0708/71-Z-01, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 65000,00 доларів США, строком до 03.07.2038 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 04.07.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 0101/0708/71-166-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_2 (реєстраційний № 1525), за яким предметом договору є 3-кімнатна квартира № 7, розташована в м. Вінниці по вул. П. Запорожця, 38.

На річних загальних зборах акціонерів, що відбулися 29.04.2013 року, акціонерами ПАТ «Сведбанк» було прийнято рішення про перейменування банку з ПАТ «Сведбанк» в ПАТ «Омега Банк». 28.05.2013 року була завершена реєстрація Статуту з новим найменуванням банку. 25.12.2012 року згідно угоди, укладеної між АТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк», було здійснено продаж прав вимоги за поточними кредитними договорами фізичних осіб на користь АТ «Дельта Банк», в тому числі кредитним договором № 0101/0708/71-Z-01 та іпотечним договором № 0101/0708/71-166-Z-01.

Відповідно до п. 1.4 договору, кредитні кошти були призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі продажу 3-кімнатної квартири № 7 в м. Вінниці по вул. П. Запорожця, 38.

Відповідно до висновку експерта № 01/06/2015/02-2 від 12.10.2015 року за результатами проведення судово - економічної експертизи, розмір реальної річної процентної ставки за споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року становить 13,94%, сукупна вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) за споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року складає 187933,74 долари США. Щомісячний платіж у розмірі 663,60 доларів США, визначений споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року, не може відповідати чи ж не відповідати розміру процентної ставки цього ж договору, оскільки, щомісячний платіж є ануїтетним платежем, який складається із двох частин: суми основного боргу за кредитом та нарахованих відсотків за його користування, при визначенні яких повинна застосовуватися певна відсоткова ставка. Сума перевищення сукупної вартості кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) за споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року більше за загальною сумою нарахованих в додатку 1 до кредитного договору процентів складає 140037,73 долари США.

Згідно до висновку експертизи № 03/02/2016/02-4 від 06.06.2016 року за результатами проведення додаткової судово економічної експертизи, за умови, якщо розмір щомісячного (ануїтетного) платежу 664,00 долари США, а не 663,60 долари США, розмір реальної річної процентної ставки за споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року становить 13,95%. Сукупна вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) за споживчим кредитним договором № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року за умови, якщо розмір щомісячного (ануїтетного) платежу 664,00 долари США, а не 663,60 долара США складає 188077,73 долари США. Якщо відповідно до умов кредитного договору № 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року кількість періодів виплати складає 30 років, загальна сума, яку необхідно виплатити (основна сума кредиту) - 65000,00 долари США, ставка, що вираховується шляхом ітерації для ануїтетного платежу в розмірі 664,00 долари США 11,9080276%. Дослідити питання на погашення якої заборгованості (тіла кредиту чи процентів) банком щомісяця зараховувалась різниця в розмірі 0,40 долара США, що виникла між сумою ануїтетного платежу, зазначену в додатку до договору не видається за можливе через абсолютну невідповідність фактичного зарахування банком, як ПАТ «Омега Банк», так і АТ «Дельта Банк», коштів, надходили в погашення кредитної заборгованості як в розрізі періодів, так і в розрізі видів заборгованості (основна сума та проценти).

В статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу в п. 14 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» на те, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 звернув увагу на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яка введено в оману.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики (нечесна підприємницька практика включає в себе: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції: будь-яку діяльність (або бездіяльність) що вводить споживача в оману або є агресивною), є недійсними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір.

На отримання іпотечного кредиту підписи позивача містяться на кредитному договорі № 0101/0708/71-166 від 04.08.2007 року на додатку № 1 та на іпотечному договорі № 0101/0708/71-166-Z-01 від 04.07.2007 року, що додатково свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 з ними.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Надаючи оцінку доказам у справі, суд ввжає, що висновки експерта № 01/06/2015/02-2 від 12.10.2015 року та № 03/02/2016/02-4 від 06.06.2016 року за результатами проведення судово - економічної експертизи не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки на підставі висновків експерта не доведено той факт, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Висновками експертизи не встановлено та з матеріалів справи не вбачається, що на час укладення кредитного договору з боку відповідача існувало свідоме приховування таких обставин як реальний розмір відсоткової ставки, сукупної вартості кредитного договору, вартості всіх сукупних послуг, інших фінансових зобовязань споживача, порядку сплати кредити, а відтак і відсутні підстави вважати, що такими діями позивача було введено в оману.

Крім того, суд вважає , що в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору.

Таким чином, суд вважає, що при укладенні кредитного договору 0101/0708/71-166 від 04.07.2008 року позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту.

Отже, твердження позивача щодо несправедливості положень договору є безпідставними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач та його представник, пред'явивши вимогу про визнання недійсним кредитного договору, не довели наявність підстав передбачених ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Також в матеріалах справи відсутні будь які підстави для визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки.

В звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог про про визнання споживчого кредитного договору та договору іпотеки недійсними відсутні підстави для задоволення вимог про застосування правових наслідків вчинення правочину під впливом обману.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, об'єктом захисту є порушене право чи інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного захисту. Однак, судом не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим та недоведеним, враховуючи вище викладене.

В порядку ст. 88 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 15, 203, 215, 230, 627, 628, 1046, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (Публічного акціонерного товариства «Сведбанк»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання споживчого кредитного договору та договору іпотеки недійсними залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: