У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

13 червня 2016 року в справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі -

КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позов про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, вказуючи, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1, користуються послугами та є абонентами

КП Харківводоканал, однак не сплачують вартість цих послуг.

За боржниками утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 1 січня 2003 року по 31 липня

2015 року у розмірі 3 006,13 грн, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 1 вересня 2011 року по 31 липня

2015 року, у розмірі 770,43 грн. Крім того, з урахуванням індексу інфляції встановлено суму інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 722,00 грн та 3% річних від простроченої суми у розмірі 61,76 грн.

КП «Харківводоканал» просило стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість у загальному розмірі 4 560,32 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від

13 червня 2016 року, позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» у солідарному порядку заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 1 242,29 грн, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року, у розмірі 724,54 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 61,76 грн та інфляційні втрати у розмірі

722,43 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішеннята передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, зазначена заява підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд вірно виходив із того, що відповідачами було порушено право позивача на отримання щомісячної плати за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, проте позивачем без поважних причин була пропущена позовна давність, про застосування якої просили відповідачі.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 1 242,29 грн, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 724,54 грн, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 61,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 722,43 грн, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна