Справа 206/5803/15-ц
Провадження 2/206/76/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Шиянка», про визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви позивач вказала, що вона є членом Садівничого товариства «Шиянка», яке зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та займаю земельну ділянку № 137 з дачним будинком та господарськими спорудами побудованими у 1991 році. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.02.2000 р. № 290 їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,0629 га., в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Самарського району міста Дніпропетровська Садівничого товариства «Шиянка». На зазначеній земельній ділянці № 137 у 1987 році, вона побудувала двоповерховий дачний будинок літ. А-2, будова вбиральні літ. Б, будова сарая літ. В. Загальна довжина дачного будинку літ. А-2 складає 8,0 м, ширина 4,84 м. висота першого поверху складає 2,5 м, висота мансардного поверху складає 2,5 м. Убиральня літ. Б, загальна довжина будівлі складає 2,08 м, ширина 1,66 м., висота 2,1 м., сарай літ. В загальна довжина складає 5,76 м, ширина 2,0 м., висота 2,1 м. Дачний будинок обладнаний електричними мережами, індивідуальним опаленням. Протягом 1987-2012 років нею, за власний рахунок, було побудовано житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом на дачний будинок від 21 вересня 2012 року. Факт відповідності побудованого житлового будинку будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам та можливості його експлуатації підтверджується технічним висновком ВАТ «ДНИИСП» від 16 квітня 2008 року. 8 липня 2008 року вона звернулась з відповідною заявою про введення в експлуатацію дачного будинку № 137 у садовому товаристві «Шиянка» по вул. Халхінгольській № 123 закінченого будівництва обєкту дачний будинок № 137 у Садовому товаристві «Шиянка», який вона самовільно переобладнала з садового на житловий до Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропертовську ради, та 18.07.2008 року отримала відповідь, якою відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було розглянуто її заяву про введення в експлуатацію, затвердження актів державної приймальної комісії «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» у Садовому товаристві «Шиянка» по вул. Халхінгольській, 123, самовільно переобладнаний з садового; висновок про технічний стан будівельних конструкцій дачного будинку, державний акт на право приватної власності на землю від 13 березня 2000 року, містобудівний та інженерно - технічний висновок, виконавчий комітет районної у місті ради вирішили затвердити акт державної приймальної комісії від 08 травня 2008 року «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів»: дачний будинок А-2 розміром 4,84 х 8,0 м загальною площею 41,2 кв. м; сарай В площею 11,5 кв, м, убиральня Б - за адресою: садове товариство «Шиянка» вул. Халхінгольська, 123, будинок № 137, та для визнання права власності на обєкти нерухомого майна звернутися до суду.

Рішенням від 18.07.08 р. № 539 виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради утворена державна приймальна комісія, якою було складено акт про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів від 08.05.08 р. який затверджено рішенням виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.07.08 р. № 539 та зареєстровано у Державній архітектурно-будівельній комісії 28.07.2008 р. № 845.

У відповідності до технічного паспорту складеним Комунальним підприємством Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 21.09.2012 р., на земельній ділянці загальною площею 0,0629 га. знаходяться: дачний будинок літ. А-2 площею 41,2 кв.м., який складається з кухні 5,9 кв.м., житлової кімнати. 1 - 14,5 кв.м., житлової кімнати 2 - 6,9 кв.м., мансарда 2й - поверх - 14,0 кв.м.; Убиральня літ. Б, сарай літ. В площею 11,5 кв.м. При проведені технічної інвентаризації нерухомого майна 21.09.2012 року, Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було встановлено, що дачний будинок А-2 площею 41,2 кв.м. побудований самовільно. 31 липня 2015 року вона звернулася з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності, до Реєстраційної служби Державного міського управління юстиції Дніпропетровської області та була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 12619491. 20 серпня 2015 отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач просить суд визнати за нею право власності на самочинно побудоване нерухоме майно: дачний будинок дачний будинок літ. А-2 площею 41,2 кв.м., який складається з кухні 5,9 кв.м., житлової кімнати 1-14,5 кв.м., житлової кімнати 2 - 6,9 кв.м., мансарда 2й - поверх - 14,0 кв.м.; Убиральня літ. Б, сарай літ. В площею 11,5 кв.м; розташованих на земельній ділянці № 137.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена, її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. (а.с. 43-46).

Представник відповідача територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 заперечувала проти позову, пояснила, що будинок був переобладнаний з садового на дачний, відповідних підтверджуючих документів не надано. Статутом СТ «Шиянка» визначено, що земельні ділянки для садівничої діяльності використовуються відповідно до вимог Земельного кодексу України, члени товариства на виділеній земельній ділянці можуть споруджувати опалювальний садовий будинок, а також підсобні приміщення для утримання худоби та господарського інвентарю. Тому вважала, що вимога позивача, щодо визнання права власності за нею саме на дачний будинок суперечить закону та порядку набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Представник відповідача відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Представник третьої особи СТ «Шиянка» ОСОБА_4, яка є головою даного садового товариства про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не зявилася, до суду надала заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги позивача вважала обґрунтованими, просила їх задовольнити. (а.с. 59).

Представник третьої особи Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Представник третьої особи Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, доводи та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справив їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.02.2000 року № 290 ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0629 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Шиянка», діл. №137, землю видано для садівництва та видано державний акт від 13.03.2000 року, серія IV-ДП №091984; зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 029076. (а.с. 12).

ОСОБА_1 отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0629га, що розташована: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, с/т «Шиянка», діл. №137 від 30.05.2013р., №НВ-013, вид використання земельної ділянки: для садівництва, кадастровий номер :09:164:0106 (а.с.13-15).

Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №539 від 18.07.2008р. затверджено акт державної приймальної комісії від 08 травня 2008 року «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів»: дачний будинок А-2, розміром 4,84х8,00 м, загальною площею 41,2 кв.м; сарай В, площею 11,5 кв.м, убиральня Б, - за адресою: садове товариство „Шиянка, вул.. Халхінгольська, 123, будинок №137 (а.с. 9-11).

ОСОБА_1 в 2012 році самостійно звернулася до КП „ДМБТІ з замовленням щодо виготовлення технічного паспорту на будинок.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На виконання даного замовлення було проведено технічну інвентаризацію зазначеного майна, виготовлено технічний паспорт від 21 вересня 2012 року та видано замовнику. Згідно матеріалів проведеної інвентаризації було встановлено, що дачний будинок літ А-2 самовільно переобладнано з садового будинку, про що в технічному паспорті зроблено відповідний штамп (а.с. 16-19).

Листом КП ДМБТІ від 22.02.2016року №1962 було повідомлено позивача про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на дачний будинок №137 за адресою: вул. Халхінгольська, 123, встановлено, що поверхові плани дачного будинку, які відповідають інвентаризаціям, проведеним 21.11.2007р. та 21.09.2012р. ідентичні. При підрахунку площі дачного будинку допущено описку. Загальна площа дачного будинку №137 по вул. Халхінгольська, 123, складає 41,3 кв.м. (а.с. 92).

Рішенням Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області №23820515 від 20.08.2015р. відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на дачний будинок, розташований за адресою: садове товариство „Шиянка, вул. Халхінгольська, 123, будинок №137 у звязку з тим, що був встановлений факт проведення переобладнання дачного будинку з садового будинку за відсутності реєстрації права власності у встановленому чинним законодавством порядком на садовий будинок, який згідно відомостей, що містяться у поданому заявником технічному паспорті, був побудований ще у 1991 році. (а.с. 20-21).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні доказами, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.41 Конституції України встановлює непорушність права власності.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України правовласності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд має пересвідчитись у правомірності набуття права власності на майно. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Керуючись ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Якщо право власності підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до ст. 375 ЦК України:

1. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

2. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

3. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

4. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Статтею 376 ЦК України передбачено, що:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Земельного кодексу України використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

П. 13.1. Статуту СТ «Шиянка» визначено, що земельні ділянки для садівничої діяльності використовуються відповідно до вимог Земельного кодексу України. А п. 13.3 цього Статуту передбачено, що земля у садівничих товариствах незалежно від форм власності повинна використовуватись тільки за цільовим призначенням відповідно до Земельного кодексу України. (а.с. 60-75).

Отже, вимога позивача щодо визнання за нею права власності на самочинно побудоване нерухоме майно: дачний будинок не ґрунтується на вимогах закону, оскільки члени садового товариства на виділеній земельній ділянці можуть споруджувати садовий будинок відповідно до цільового призначення земельної ділянки.

Що стосується переобладнання садового будинку на дачний, то доказів, які б свідчили про реєстрацію права власності на садовий будинок, який в подальшому було переобладнано на дачний, який розташований за адресою: Садове товариство „Шиянка, вул. Халхінгольська, 123, будинок №137 суду не надано.

Відповідно до ст. 31 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-111 «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування» будівництво обєктів незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам. Закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проводячи аналіз зазначених правових норм, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, позивачем не доведено, що вона має право на дачний будинок, розташований за адресою: Садове товариство „Шиянка, вул. Халхінгольська, 123, будинок №137 та це її право порушено відповідачами.

Проте в матеріалах справи містяться відомості, що право власності на дачний будинок, розташований за адресою: Садове товариство „Шиянка, вул. Халхінгольська, 123, будинок №137 не зареєстровано. Рішення щодо надання у користування земельної ділянки, що розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Шиянка», діл. №137 для індивідуального дачного будівництва також не надано, так само відсутні акт відведення земельної ділянки саме для цієї мети. Наданий позивачемдержавний акт від 13.03.2000 року та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 30.05.2013р., підтверджують надання земельної ділянки для садівництва.

Таким чином, ОСОБА_1 в розумінні ст. 375, 376 ЦК України переобладнала самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, яка не відведена для відповідної мети, у звязку з чим, немає підстав для визнання за нею права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом розяснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачами не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 331, 375, 376 ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову про визнання права власності за ОСОБА_1 на дачний будинок, убиральню, сарай, що розташовані на ділянці №137 в Обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «Шиянка», по вул. Халхінгольській, 123 у м. Дніпропетровську, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков