Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6981/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

08 вересня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьком дитини, зобовязання внести зміни до актового запису про народження, третя особа - виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 14 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьком дитини, зобовязання внести зміни до актового запису про народження.

Посилався на те, що з відповідачем знайомий з 2007 року, в лютому 2009 року зареєстрували шлюб, який було розірвано 13 листопада 2009 року.

Також позивач вказував, що після розірвання шлюбу з відповідачем продовжували підтримувати відносини, спільно проживали як чоловік і жінка, мають неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, але в актовому записі про її народження запис про батька здійснений відповідно до ст. 135 СК України.

Просив суд визнати його батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та внести відповідні зміни до актового запису про її народження.

В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники щодо задоволення позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи щодо задоволення позову, в судовому засіданні посилалася на те, що дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, походить від іншого чоловіка, а позивач ОСОБА_1 не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини та не цікавиться її вихованням. Відповідач не заперечувала ту обставину, що після розірвання шлюбу в 2009 році з позивачем підтримувала стосунки, спільно проживали. Зазначила, що як до народження, так і після народження дитини вона не оспорювала факт походження малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 саме, від позивача, який вважав себе батьком дитини. Також підтвердила, що для сприйняття сторонніх осіб батьком дитини був саме сприймався ОСОБА_1

Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи, просили суд розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 18 лютого 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 455 від 13 листопада 2009 року.

Також встановлено, що 04 грудня 2011 року народилася ОСОБА_6. В актовому записі про її народження № 1133 від 12 грудня 2011 року батьком дитини зазначено ОСОБА_7, при цьому відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 і 2 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2 ст. 128 ЦПК України).

Сторони по справі станом на час народження дитини ОСОБА_6 в шлюбі не перебували.

Але судом встановлено та не оспорювалося відповідачем, що сторони по справі після розірвання шлюбу підтримували стосунки, спільно проживали як чоловік та жінка. При цьому для сприйняття сторонніх осіб як на час народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, так і після її народження, сторони проживали як подружжя.

Також судом встановлено, що в період вагітності та після народження дитини позивач ОСОБА_1 вважав себе батьком дитини, в відповідач ОСОБА_3 в не заперечувала даного факту.

В силу норм ЦПК України питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

З метою встановлення біологічної спорідненості між позивачем ОСОБА_1 та малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2016 року по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

В зв'язку з проведенням судової експертизи було зобов'язано відповідача ОСОБА_3 разом з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з'явитися, для відбору зразків в експертну установу на зазначений експертом час.

Відповідач ОСОБА_3 неодноразово до експертної установи для відібрання зразків крові або слини не з'явилася, хоча про необхідність явки, час та місце відібрання зразків повідомлялася судом належним чином.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не оспорювала тієї обставини, що їй було відомо про час та місце відібрання зразків, але свою неявку пояснювала відпочинком дитини та відсутністю пропозиції від позивача ОСОБА_1 доставити її разом з дитиною до експертної установи.

При цьому ОСОБА_3, не зявляючись за викликом до експерта, ні суд, ні експертну установу про причини своєї неявки не повідомила, жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до експертної установи для відібрання зразків відповідач суду не надала.

Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, а також наявність свідомого ухилення відповідача від участі в проведенні експертизи, метою призначення якої була необхідність підтвердити чи спростувати факт походження малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, від позивача ОСОБА_8, та враховуючи, що відповідачу ОСОБА_3 було повідомлено, що у разі її неявки експертиза не може бути проведена, а обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджені чи спростовані, суд вважає за можливе визнати факт походження малолітньої ОСОБА_6 від ОСОБА_1

Посилання відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, не спілкується з донькою та не приймає участі в її вихованні, жодним чином не спростовують факт походження дитини від позивача, при цьому належне виконання позивачем ОСОБА_1 своїх обовязків, як батька дитини, не є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання позивача ОСОБА_1 батьком малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої ОСОБА_3.

Київському районному у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису № 1133 від 12 грудня 2011 року про народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_9

Суддя Н.Л.Яковенко

08.09.2016