Справа № 159/2283/16-ц Провадження № 22-ц/773/1561/16 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Категорія: 34 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

за участю секретаря Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого покликався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 вересня 2015 року близько 12 год. 50 хв., за участю транспортних засобів ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4, автомобілю під керування позивача було заподіяно майнову шкоду в розмірі 99 545 грн. 89 коп. Так як страховиком ПАТ НАСК «Оранта» виплачено недостатню суму для покриття завданих збитків, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4, як особи винної у вчиненні ДТП 75 888 грн. 08 коп. різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, відшкодувати понесені судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обємі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Встановлено, і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 28 вересня 2015 року о 12 год. 50 хв. по вул. Луцькій в м. Ковелі, відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 при виконанні маневру поворот ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, в результаті якого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7)

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 перед третіми особами, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта» відповідно до Полісу № АІ 33876202 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 грудня 2014 року. Визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), який складає 50 000 грн., франшиза складає 510 грн.

ПАТ НАСК «Оранта», згідно страхового акту № ОЦВ -15-6542/1 від 10 лютого 2016 року прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 23 657 грн. 81 коп. Сума страхового відшкодування була визначена відповідно до розрахунку страхового відшкодування, виходячи з вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. (а.с. 8-9).

Страхове відшкодування в розмірі 23 657 грн. 81 коп. було виплачено позивачу 02 березня 2016 року (а.с. 13). При цьому, розмір страхового відшкодування сторонами не оспорювався.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною собою.

Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З метою визначення вартості матеріального збитку, позивач замовив та оплатив проведення дослідження визначення вартості відновлювальних ремонтних робіт транспортного засобу у ПАТ «Волинь-Авто». Згідно рахунку-фактури загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 99 545 грн. 89 коп. (а.с 5-6).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4, як особи винної у вчиненні ДТП, різниці між вартістю з урахуванням зношеності пошкодження майна, ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки позивачем, у цьому випадку, не надано доказів в підтвердження використання нових деталей та оплати вартості таких робіт, тоді як розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Встановлено, що фактично ремонт автомобіля після ДТП не проводився, вказаний рахунок позивачем не оплачено, а отже він не може слугувати доказом понесення ним реальних витрат на відновлення автомобіля.

Слід також зазначити, що позивач не заявляв ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді клопотання про проведення автотехнічної експертизи, про що сторонам було розяснено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно встановивши фактичні обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, і правомірно відмовив у позові про стягнення з відповідача ОСОБА_4 майнової шкоди, спричиненої ДТП.

Проте, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність спричинення позивачу дорожньо-транспортною пригодою моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 п. 3, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивач ОСОБА_1 внаслідок ДТП зазнав вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, а також враховуючи характер та обсяг перенесених душевних страждань, то йому було завдано моральну шкоду, яка з урахуванням вимог зазначених норм матеріального права, підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_4, як особою, що її завдала, і колегія суддів вважає правильним визначити її в розмірі 3 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди, у звязку із допущеними судом першої інстанції порушеннями норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн. моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді