Справа № 372/4927/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/3452/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 31.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось в суд із вказаним позовом і просить визнати недійсним договір про поділ майна, укладений 7 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір не відповідає вимогам статей 203, 215, 234 ЦК України і є фіктивним, оскільки його було укладено без наміру настання реальних наслідків у вигляді переходу права власності на спільне майно житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, житловий масив «Краєвид», вул. Липська, 49 від чоловіка ОСОБА_2 до дружини ОСОБА_3

Позивач зазначав, що дійсною метою укладення договору було навмисне погіршення відповідачем ОСОБА_2 власного фінансового стану з метою утруднення або унеможливлення стягнення з нього заборгованості перед позивачем ПАТ «Альфа-Банк», так як відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ТОВ «Основа», ТОВ «Галицька основа», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі ТОВ на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 797 635, 14 доларів США, що станом на 18 серпня 2014 року складає 62 720 976 грн. 24 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

ПАТ «Альфа-Банк», не погоджуючись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б вказували на фіктивний характер оспорюваного Договору, а саме, що у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 при укладенні договору від 3 вересня 2010 року були відсутні наміри створити юридичні наслідки, передбачені цим договором, а тому підстави визнання договору недійсним, передбачені ст..234 ЦК України, відсутні.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статті 203, 215 ЦК України передбачають загальні підстави визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Стаття 69 СК України, передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними» роз»яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 2 вересня 2015 року у справі № 757/32202/14-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 797 635, 14 доларів США, що станом на 18 серпня 2014 року складало 62 720 976 грн. 24 коп. та судовий збір в сумі 3654, 00 грн. (а.с.41-45).

07 вересня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебуваючи в законному шлюбі, уклали договір про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за номером № 1281.

За умовами цього договору між подружжям було здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином: у чоловіка виникло право особистої приватної власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» в розмірі 57 % Статутного капіталу, що складає 381 284, 40 гривень, а у дружини виникло право особистої приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, «Краєвид» житловий масив, вул. Липська, буд. 49, вартість якого згідно висновку субєкта оціночної діяльності складає 21 410 800,00 гривень. (а.с.149-151).

07 вересня 2015 року ОСОБА_3 на підставі договору про поділ майна зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.152-154).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав визнання договору недійсним, доказів, наданих сторонами спору на підтвердження заперечення позову, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини: ст..ст.203, 215, 234 ЦК України, ст..ст.69, 70 Сімейного кодексу України, суд прийшов до вірного висновку про недоведеність укладення відповідачами фіктивного правочину.

Суд правильно виходив із того, що публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», який не є стороною договору, не доведено відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, передбачені договором про поділ майна.

Обгрунтовано судом застосовано правову позицію Верховного Суду України щодо застосування норми права в аналогічних правовідносинах, викладену у постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до ст. 60 ЦПК України.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не взяв до уваги, що договір про поділ майна було укладено відповідачами з метою уникнення майнової відповідальності ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк» і це свідчить про наявність умислу в діях боржника щодо відчуження майна з метою унеможливлення погашення заборгованості були перевірені судом першої інстанції і обґрунтовано відхилені.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що позивачем не доведено, що у сторін оспорюваного договору в момент його укладення були відсутні наміри створити юридичні наслідки правочину. Посилання ПАТ «Альфа-Банк» на ці обставини є припущеннями.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: