У Х В А Л А

2 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», подану представником Римаром Андрієм Вікторовичем, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилено, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник додає постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, в якій, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, встановив, що позивачем укладалась угода саме для придбання автомобіля з визначеною у додатку до договору ціною, що становила 320 000 грн, і подальші односторонні зміни відповідачем розмірів платежів, які мав здійснювати позивач свідчать про збільшення вартості автомобіля, що створює для позивача завідомо невигідні умови та не відповідає його намірам придбати автомобіль по визначеній ціні. За таких обставин, застосовуючи положення частини 1 пункту 7, частини 3, частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з відповідача, сплачених позивачем коштів.

Разом з тим, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, Верховний Суд України переглядав справу про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди щодо неоднаковості застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 18, пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшов висновку про те, що суди задовольняючи позовні вимоги про визнання угоди недійсною із застосуванням наслідків її недійсності на підставі статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахували, що зазначені норми передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Отже, неправильне застосування вказаних норм матеріального права призвело до ухвалення касаційним судом у справі про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, яке переглядалось, незаконного рішення.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року, на яку посилається заявник.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» доводи не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук