УХВАЛА

іменем україни

7 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління та зобов'язання звільнити будинок за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 4 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 110 200 дол. США зі сплатою 11,04 % річних, з кінцевим терміном повернення - 4 квітня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитом договором 4 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку банку садовий будинок загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 40,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2013 року, що набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки - вказаний садовий будинок.

Оскільки вказаний предмет іпотеки до цього часу не реалізований, ПАТ КБ «ПриватБанк») на підставі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» просило передати йому в управління зазначений вище предмет іпотеки на період до його реалізації, а також зобов'язати відповідача звільнити будинок від будь-яких осіб чи майна.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону. Позивач не обґрунтував належними доказами вимогу щодо передачі йому предмета іпотеки в управління, не зазначив умов, на яких може бути передане йому вказане майно, а лише послався на положення ст. 34 Закону України «Про іпотеку».

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 4 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 110 200 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 4 квітня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом договором 4 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку банку будинок загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 40,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2013 рогу позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення було задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 4 квітня 2007 року у розмірі 127 196,59 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 016 300 грн 75 коп., звернуто стягнення на предмети іпотеки - садовий будинок загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 40,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведення дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В решті позову про виселення відповідача та інших осіб, які проживають у житловому будинку та зняття з реєстрації відмовлено.

Установлено, що в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки - квартиру звернуто стягнення в судовому порядку, рішення суду не виконано.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Отже, законом встановлено, що при передачі в управління предмета іпотеки на період до реалізації, іпотекодавець звільняє нерухомість від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна, з метою надання іпотекодержателю можливості задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмета іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на те, що порушення вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку» та його вимоги про передачу в управління на період реалізації предмет іпотеки, відповідач ухилився від добровільної передачі предмета іпотеки, що є необхідним для виконання рішення суду.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на вказане уваги не звернули, не врахували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили та не перевірили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не навели мотивів відхилення цих доводів і дійшли передчасного висновку про залишення позову без задоволення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик