Справа № 234/6613/16-ц
Провадження № 2/234/3046/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Краматосрьк

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Демидової В.К.,

при секретарі Янакій С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу житлового господарства Краматорської міської ради про визнання права власності на одну кімнату в квартирі в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу житлового господарства Краматорської міської ради про визнання права власності на одну кімнату в квартирі в порядку спадкування.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 березня 2015 року померла її рідна сестра ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з однієї кімнати площею 14,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті сестри вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Нотаріус їй повідомив , що для отримання свідоцтва про право на спадщину, вона повинна надати їй документи про право власності на вказану вище кімнату в квартирі, які оформлені на імя померлої ОСОБА_2 В неї збереглися наступні документи: договір про передачу ОСОБА_2 однієї кімнати в квартирі та акт прийому передачі даної кімнати в квартирі. В управлінні житлового комунального господарства Краматорської міської ради їй пояснили, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про приватизацію кімнати в квартирі, але не встигла отримати свідоцтво про право власності та зареєструвати його, у звязку з тим, що померла.

Таким чином, в даний час склалася така ситуація, що вона не може оформити спадщину на своє імя, тому що в неї відсутні правовстановлюючі документи на предмет спадщини, що змушує її звернутися до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до висновку про вартість цілої двокімнатної квартири, вартість квартири складає 83830,00 грн., тобто вартість спадкового майна, а саме однієї кімнати в двокімнатній квартирі складає 41915,00 грн.

Тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на одну кімнату площею 14,4 кв.м в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що 08 березня 2015 року померла її рідна сестра ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з однієї кімнати площею 14,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1. Перед смертю її сестра ОСОБА_2 тяжко хворіла, тому довіреністю, яка посвідчена 21 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої краматорської державної контори ОСОБА_4 уповноважила її приватизувати на її імя квартиру АДРЕСА_3. 03 березня 2015 року вона звернулась до органу приватизації з метою оформити передачу у приватну власність вказаної кімнати, за що сплатила 650 грн. Як їй повідомили, 04 березня 2016 року до квартири повинні прийти працівники БТІ та зробити необхідні заміри для видачі технічного паспорту квартири. Тільки 11 березня 2015 року працівники БТІ зробили заміри квартири. Оскільки її сестра померла 8 березня 2015 року, документи на приватизацію квартиру їй не видали. Оскільки її сестра ще за життя виявила бажання приватизувати дану квартиру, але не встигла отримати свідоцтво про право власності та зареєструвати його , у звязку зі смертю, просить задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивача ОСОБА_1, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - відділу житлового господарства Краматорської міської ради - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 23 січня 1978 року ОСОБА_2 було видано ордер № 2512 на одну кімнату , житловою площею 14,7 кв.м в квартирі АДРЕСА_4. Будинок № 1 по вул.. Білоруській у м. Краматорську є обєктом комунальної власності та належить територіальній громаді м. Краматорська. За життя ОСОБА_2 не виявила бажання приватизувати займану вищезазначену кімнату в квартирі, тому використовувала обєкт комунальної власності на умовах найму. Порядок приватизації житла регулюється ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», а також наказом Міністретсва з питань житлово комунального господарства України «Про затвердження Положення про прядок передачі квартир (будинків) , житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян». Згідно ч.1 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському виданні або оператвиному управління яких знаходиться державний житловий фонд. Частина 3 цієї статті вказує на те, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до частини 10 ст.8 цього Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. 8 березня 2015 року ОСОБА_2 наймач квартири померла. Після смерті наймача, 12 березня 2015 року на адресу відділу приватизації житлового фонду надійшла заява про оформлення права власності на кімнату у квартирі АДРЕСА_3. Заяву було подано та підписано позивачкою, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності. Таким чином, заяву про приватизацію вказаної кімнати було подано позивачкою до органу приватизації житлового фонду після смерті особи, яку вона представляла, тобто без наявності відповідних повноважень, тому орган, що здійснює приватизацію державного фонду , не мав законних підстав для оформлення документів про право власності на вказану кімнату в квартирі. Наймач кімнати № 1, в будинку № 1 по вул.. Білоруській в м. Краматорську Донецької області за своє життя у встановленому законом порядку не оформила право власності шляхом приватизації кімнати згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому зазначена кімната залишається обєктом комунальної власності територіальної громади м. Краматорська та дана кімната не може бути обєктом спадкування та увійти до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - відділу житлового господарства Краматорської міської ради ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав , просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_5, представників відповідача- відділу житлового господарства Краматорської міської ради ОСОБА_7 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 2512 від 23 січня 1978 року, виданого виконавчим комітетом міської ради депутатів трудящих міста Краматорська Донецької області, ОСОБА_2 надана одна кімната, площею 14,7 кв. м в квартирі АДРЕСА_4.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-НО № 893445, виданого 10 березня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, 08 березня 2015 року в м. Краматорську Донецької області померла ОСОБА_2.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідно сестрою ОСОБА_2, яка померла 08 березня 2015 року, та є єдиною спадкоємицею після смерті сестри.

Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до змісту ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і з боку матері.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

За змістом Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (Із наступними змінами), цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Згідно ст. 1 цього Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом (в редакції Закону N 3716-VI від 08.09.2011).

Відповідно до ч.1 ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 7 цього Закону передбачено, за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Отже, положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розповсюджується і на приватизацію майна, що перебуває у комунальній власності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 є обєктом комунальної власності територіальної громади м. Краматосрька Донецької області.

Сестра позивача ОСОБА_2 тяжко хворіла, тому уповноважила позивача ОСОБА_1 приватизувати на її імя квартиру АДРЕСА_3 з правом отримання відповідного документу підтверджуючого її право власності на вказану вище квартиру, що вбачається з довіреності, посвідченої 21 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої краматорської державної контори ОСОБА_4, тобто померла ОСОБА_2 за життя виявила бажання приватизувати займане нею житло.

Як вбачається, 12 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності звернулася до органу приватизації із заявою щодо оформлення для передачі у приватну власність кімнати у квартирі АДРЕСА_5.

Розпорядженням органу приватизації від 19 березня 2015 року кімната у квартирі АДРЕСА_5, передана у приватну власність ОСОБА_2

Як вбачається з повідомлення Бюро технічної інвентаризації м. Краматорська № 942 від 2 вересня 2016 року, замовлення на інвентаризацію квартири АДРЕСА_5 було прийняте 12 березня 2015 року. Вихід техніка підприємства , для обстеження зазначеної квартири , було здійснено 13 березня 2015 року. Технічний паспорт на квартиру було видано замовнику 17 березня 2015 року.

Пленум Верховного Суду України в ч.5 п.13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до комунальної власності, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі , коли громадянин , який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку , до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Наведені письмові докази, а саме: довіреність, яка посвідчена 21 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої краматорської державної контори ОСОБА_4 відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважила позивача ОСОБА_1 приватизувати на її імя квартиру АДРЕСА_3 з правом отримання відповідного документу підтверджуючого її право власності на вказану вище квартиру, суд розцінює як доказ висловлювання спадкодавцем волі на приватизацію кімнати у вище вказаній квартирі.

Тому, суд приходить до висновку про те, що до позивача у порядку спадкування перейшло право вимагати визнання за нею права власності на одну кімнату площею 14,4 кв.м в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60,88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу житлового господарства Краматорської міської ради про визнання права власності на одну кімнату в квартирі в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Б.-Бутирки Мантуровського району Курської області, право власності в порядку спадкування на одну кімнату площею 14,4 кв.м в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.К.Демидова