Справа № 727/120/16-ц
Провадження № 2/727/778/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю відповідача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2015 року відповідачі отримали у позивача кошти в сумі 1 000 000,00 грн. Вказує, що на підтвердження отримання грошових коштів, відповідачами була написана боргова розписка. Вказані кошти відповідачі зобов'язувались повернути в строк до 01.01.2016 року.

Позивач стверджує, що відповідачі борг визнали, однак в обумовлений строк кошти не повернули та в усній формі відмовили в поверненні вказаних коштів позивачу.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн.

В судове засідання позивач не зявився, однак через канцелярію суду була спрямована до суду заява, згідно якої позивач стверджує, що до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 претензій будь-якого характеру не має, коштів їм не позичав, ніколи до них не звертався, особисто їх не знає вказує, що позов по цивільній справі №727/120/16-ц поданий адвокатом ОСОБА_5, якого позивач не просив звертатись до суду (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Сам відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що вказані в позові кошти ним ніколи не отримувались, самого позивача він знав, оскільки той брав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк», де відповідач працював у службі безпеки. Також ствердив, що наявний у борговій розписці підпис йому не належить, відповідача ОСОБА_4 він також не знає. Окрім того вказав також, що вказана в позові розписка, на думку відповідача, виготовлена іншою особою на яку він, працюючи в службі безпеки банку, написав заяву в міліцію за спробу підробки банківських документів. Вважає подачу даного позову відповідною помстою.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи ксерокопії боргової розписки від 01.01.2015 року (а.с.2, 10) відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позичили у ОСОБА_3 1 000 000,00 грн., вказані кошти відповідачі зобов'язувались повернути в строк до 01.01.2016 року.

Відповідно до повідомлення судового експерта №932-К від 13.05.2016 року (а.с.74), у звязку з відсутністю оригіналу боргової розписки від 01.01.2015 року, вільних зразків підпису ОСОБА_1, відповідно до частини 12 статті 53 ЦПК України, судовий експерт повідомляє про неможливість проведення експертизи.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обовязковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також і те, що позивачем суду не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність оригіналу боргової розписки, а згідно повідомлення судового експерта - встановлено, що надана боргова розписка від 01.01.2015 року, наявна в матеріалах справи (а.с.10) - є технічним зображенням документу, а також враховуючи і саму заяву позивача (а.с.54), суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог - слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 202, 203, 207, 526, 530, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: