Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дирекція адміністративних будівель», про припинення зобов'язання, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 липня 2015 року становить 54 290 481 грн 42 коп. та складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 31 827 692 грн, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3 966 968 грн 63 коп., пені за несплачене тіло кредиту в розмірі 7 020 645 грн 31 коп., пені по несплаченим процентам в розмірі 776 456 грн 02коп., пені за несплачену комісію в розмірі 13 274 грн 77 коп., трьох відсотків річних від суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 506 726 грн 54 коп., трьох відсотків річних по простроченим процентам в розмірі 90 117 грн 98 коп., трьох відсотків річних від суми заборгованості за комісії в розмірі 1494 грн 25 коп., штрафних санкцій за невиконання умов кредитного договору в розмірі 1 821 076 грн 04 коп., суми несплаченої комісійної винагороди банку в загальному розмірі 66 838 грн 17 коп., інфляційного збільшення заборгованості по несплаченим процентам у розмірі 1 911 337 грн 48 коп., інфляційного збільшення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 287 854 грн 23 коп., інфляційного збільшення заборгованості по несплаченій комісії у розмірі 38 002 грн 09 коп.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовано тим, що 24 січня 2014 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» був укладений кредитний договір № 26-15-03/14, до якого в подальшому вносились зміни та доповнення додатковими договорами № 1 від 13 лютого 2014 року, № 2 від 15 квітня 2014 року, № 3 від 14 травня 2014 року, № 4 від 23 травня 2014 року (далі - кредитний договір). Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 31 827 692 грн з кінцевим терміном його повернення не пізніше 24 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_3 25 січня 2014 року був укладений договір поруки № 9, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» зобов'язань по кредитному договору.

Оскільки позичальником порушено зобов'язання з повернення кредиту, банк був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив припинити (розірвати) зобов'язання, що існує між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору поруки № 9 від 25 січня 2014 року, у зв'язку з неможливістю його виконання, пов'язаною з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Зазначив, що на території м. Донецька з 14 квітня 2014 року існує незакінчений збройний конфлікт, проводиться антитерористична операція, внаслідок чого проживання населення і провадження діяльності на території даного населеного пункту є неможливим. Вказані обставини перебували поза контролем сторін, за їх настання жодна із сторін не відповідає, з рештою вони призвели до неможливості виконання кредитного зобов'язання. Вважає, що складові умов припинення договірних зобов'язань є наявними, тому є підстави для визнання припиненим зобов'язання за договором поруки.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 січня 2016 року первісні позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України». Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2014 року за період станом на 31 липня 2015 року, яка складається з тіла кредиту у сумі 31 827 692 грн., заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 3 561 492 грн 56 коп., комісійної винагороди банку у розмірі 66 838 грн 17 коп., інфляційного збільшення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 287 854 грн 23 коп., інфляційного збільшення заборгованості по несплаченим відсоткам у розмірі 1 672 327 грн 03 коп. та інфляційного збільшення заборгованості по несплаченій комісії у розмірі 38 002 грн 09 коп., а всього: 43 454 206 грн 08 коп. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково з таких підстав

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що боржник не виконує взяті на себе згідно з кредитними договорами зобов'язання, разом з цим, залишаючи без задоволення зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для застосування положень ст. 607 ЦК України.

Повністю із вказаним висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 24 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» було укладено кредитний договір (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 31 827 692 грн з кінцевим терміном його повернення до 24 вересня 2015 року (в редакції додаткових договорів № 1 від 13 лютого 2014 року, № 2 від 15 квітня 2014 року, № 3 від 14 травня 2014 року, № 4 від 23 травня 2014 року) (а.с. 8-19, 20-21, 22-23, 24-25, 26).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_3 25 січня 2014 року був укладений договір поруки № 9. Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що порукою забезпечуються зобов'язання боржника перед кредитором, що випливають з кредитного договору від 24 січня 2014 року, укладеного між ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» та ПАТ «Державний ощадний банк України», в тому числі, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с. 27-35).

03 лютого 2015 року, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Дирекція адміністративних будівель» зобов'язань та недотриманням умов, передбачених пунктами 2.1, 2.3, 2.6.3, 5.3.1, 5.3.2 кредитного договору, ПАТ «Державний ощадний банк України» надіслало поручителю письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів в десятиденний строк від дати отримання вимоги (а.с. 58).

24 березня 2015 року (згідно поштового штемпеля) банк пред'явив до поручителя позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованості по сплаті процентів за його користування, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та інфляційного збільшення заборгованості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Разом з цим, частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо.

Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із поручителя, оскільки, боржник отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання зі сплати процентів за користування грошима не виконує, а у відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і ОСОБА_3, відповідно до положень ст. 554 ЦК України, як поручитель несе цивільно-правову відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Також, судом апеляційної інстанції враховано, що із договору поруки вбачається, що ОСОБА_3 погоджується та надає згоду на будь-які збільшення розміру кредиту, продовження строку кредиту, відстрочення зобов'язання, будь-яке збільшення/зменшення розміру процентів за кредитним договором, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки, методу нарахування процентів, будь-які інші зміни кредитного договору без отримання його додаткової згоди, при цьому останній також погодився, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності у 30 років.

За правилами ст. 607 ЦК України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними так і фактичними, при цьому неможливість виконання має бути викликана такими обставинами, за які не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

Залишаючи без задоволення заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що останнім не доведено обставин, які можуть слугувати підставою для застосування положень ст. 607 ЦК України.

Разом з тим, висновок апеляційного суду щодо розміру боргу, що підлягає стягненню є невірним, оскільки при його визначенні не врахувано положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вказана правова позиція узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року за у справі за № 6-2662цс15 і від 10 вересня 2014 року у справі за № 6-28цс14.

Як вбачається із матеріалів справи, умовами кредитного договору від 24 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Дирекція адміністративних будівель», передбачено погашення кредиту періодичними платежами - щомісячно до 24 числа (т.1, а.с. 9), однак з липня 2014 року боржник перестав здійснювати такі платежі (т.1, а.с. 103-107). Строк дії договору поруки, укладеного між банком і ОСОБА_3 не встановлений (умови договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржників за основними договорами, не вважається встановленням строку дії договору поруки), а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами до поручителя банк заявив 24 березня 2015 року, отже вимога до поручителя про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів за весь період, заявлений у позовній заяві, є безпідставною, так як порука частково є припиненою. Отже судами не встановлено вірного з урахуванням вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України періоду, за який підлягає стягненню заборгованість.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Вказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-1825цс15.

Апеляційний суд при розгляді справи вищевказаного не врахував та стягнув заборгованість без врахування шестимісячного строку з моменту настання строку сплати кожного чергового платежу.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції при перегляді справи, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 333, 338, 342, 343-345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська