АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1925/16 Справа № 186/808/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року

по цивільній справі за заявою Опікунської ради при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи Першотравенське управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Опікунська рада при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою в інтересах ОСОБА_3, заінтересовані особи: Першотравенське управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

У обґрунтування заяви було зазначено, що 26 листопада 2008 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа: Першотравенське управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання недієздатним ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 - Кузнецька Кемеровської області та призначення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 - Кузнецька Кемеровської області.

ОСОБА_2 у своїй заяві про визнання ОСОБА_3 недієздатним зазначала, що він знаходиться на обліку у лікаря - психіатра ДГПЛ м. Дніпропетровськ, за станом свого здоровя ОСОБА_3 страждає на приступи епілепсії, роздвоєння особистості, став агресивним, погрожує навколишнім, зловживає спиртними напоями, через хворобу та роздвоєння особистості ОСОБА_3 проживає не справжнім життям, бере кредити у банках, потім забуває про це, у звязку з чим росте заборгованість по кредитним зобовязанням, банк накладає стягнення на його кошти, і тому, на його лікування коштів не залишається.

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом II групи, згідно довідки МСЕК від 24.05.2007 року, йому встановлено 80% втрати працездатності, висновком судово - психіатричної експертизи від 30.10.2008 року було підтверджено, що ОСОБА_3 має хронічний стійкий розлад у формі органічного ураження головного мозку складного ґенезу, помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант.

Суд на підставі зібраних доказів прийшов до висновку, що станом на 26 листопада 2008 року є наявні підстави для визнання ОСОБА_3 недієздатним.

Після ухвалення рішення пройшло майже 5 років, за цей час змінились обставини, які дають підстави опікунській раді при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернутися до суду з заявою про поновлення дієздатності ОСОБА_3

Так, ОСОБА_3 щорічно проходив лікування в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» ДОС, останнє медичне обстеження та лікування він проходив з 02.07.2013 року по 31.07.2013 року.

Витяги з історії хвороби на запит виконавчого комітету Першотравенської міської ради КЗ «Дніпропетровська ОКПЛ» та Центр первинної медичної допомоги м Першотравенська не надав, посилаючись на те, що дана інформація є конфіденційною та надається на запит суду, прокуратури.

Згідно висновку ЛКК міжобласного клінічного психоневрологічного центру про психічний стан здоровя ОСОБА_3, останній пройшов курс лікування в ДКПЛ з 02.07.2013 року по 31.07.2013 року, питання про можливість керувати своїми діями та віддавати звіт в своїх діях є компетенцією суду.

Згідно відповіді Першотравенського МВ ГУМВС України на ОСОБА_3 не надходили заяви щодо його антисоціальної поведінки.

Згідно характеристики з місця проживання, наданої ПП «Комунальник - 4» м. Першотравенська на ОСОБА_3 заяв, скарг не поступало. ОСОБА_3 повністю веде себе нормально та адекватно з оточуючими.

ОСОБА_3 соціально адаптований, мешкає разом з ОСОБА_4 на протязі тривалого часу, позитивно характеризується за місцем проживання, у відносинах з оточуючими контактний, до оточуючих та самого себе відноситься критично, ніяких суспільно небезпечних дій не скоював, реальні події не спотворює, нормально оцінює свій стан, контролює свою поведінку, рішення приймає свідомо. ОСОБА_3 не є небезпечним для суспільства, має нормальне сприйняття оточення, помутнінням розсудку не страждає, оточуючу дійсність приймає адекватно.

Вважають, що на теперішній час ОСОБА_3 може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначають, якщо особа не є небезпечною для суспільства, то визнання його недієздатним є порушення його прав, встановлених Загальною Декларацією прав людини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, принципів захисту прав недієздатних осіб, встановлених Генеральною Ансамблеєю ООН.

Просили суд поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 у дієздатності.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року поновлено цивільну дієздатність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2008 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7 було визнано недієздатним. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 було призначено опікуном ОСОБА_3

Підставою для визнання ОСОБА_3 недієздатним став висновок судово-психіатричної експертизи №53 від 30 жовтня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 страждав хронічним психічним розладом в формі органічного ураження головного мозку складного ґенезу, помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант. За своїм станом, на той час, ОСОБА_3 не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Як було встановлено в ході судового розгляду справи у недієздатного ОСОБА_3 та його опікуна ОСОБА_2 склалися складні відносини. На теперішній час обовязки ОСОБА_2, як опікуна, обмежуються лише контролем над грошовими коштами підопічного, а саме вона отримує пенсію та страхові виплати ОСОБА_3 та частково, кожен тиждень перераховує дані кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 Підопічний з нею разом не проживає, догляд за ним вона не здійснює, доступу до квартиру де він проживає вона не має, відповідно, фактично не має впливу на його спосіб життя.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується добре, звернень до правоохоронних органів щодо його неадекватної поведінки за період часу з січня 2009 року по липень 2013 року не надходило. А доказів щодо неналежної поведінки у суспільстві ОСОБА_3 за останні роки, а саме з 2013 по 2015 рік включно, заінтересована особа ОСОБА_2 суду не наддала, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції. А у своїх поясненнях, посилаючись на неадекватність свого підопічного посилалася на факти та обставини, які сталися з ОСОБА_3 у 2008, 2009, 2012 роках.

Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Частиною 2 пункту7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» встановлено, що в справах про поновлення дієздатності є обов'язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді.

Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише

при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне

поліпшення його стану здоров'я або видужання.

Так, згідно до висновку судово-психіатричної експертизи №3 від 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 на теперішній час хронічним стійким психічним розладом не страждає. Страждає на розлад особистості та поведінки в наслідок перенесених травм головного мозку.

За своїм психічним станом може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Предметом дослідження експертів стали медичні документи за 1995, 2001,2003,2005,2008, 2012, 2013 роки, а також медичні висновки, які були зроблені лікарями при проведенні стаціонарної судово-психіатричної екпертизи у 2015 році.

Згідно до зазначених документів значне поліпшення здоровя ОСОБА_3 було відмічено ще у липні 2013 року, коли він знаходився на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

За таких умов колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що посилання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 на неповноту проведеної експертизи, у звязку з тим, що експертами не були досліджені медичні документи (епікризи) за 2009-2010 роки є хибними.

При проведенні судово-психіатричної експертизи колегією експертів були досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи, проте, при вирішенні поставлених на розгляд експертів питань, останні надавали перевагу медичним документам (доказам), з урахуванням специфіки предмета дослідження та необхідності при його вирішенні наявності спеціальних медичних знань.

Отже, при проведенні судово-психіатричної експертизи судові експерти досліджували матеріали даної цивільної справи, стан ОСОБА_3, тобто мали можливість врахувати усі докази, при їх належності, для встановлення психічного стану досліджуваного на теперішній час.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що висновок судово-психіатричної експертизи №3 від 26 лютого 2015 року у повній мірі відповідає матеріалам справи та наявним у ній доказам та стану ОСОБА_3 на теперішній час, а отже, у суду відсутні будь-які сумніви щодо його правильності, повноти та обґрунтованості.

Посилання апеляційної скарги, що експертиза була проведена з явними порушеннями, апеляційний суд не може взяти до уваги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ висновок судової експертизи, оскільки, він був отриманий у передбаченому порядку ліцензованими експертами. Здобуті в ході розгляду справи докази не спростували висновок судово - психіатричної експертизи, а ОСОБА_2 переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано; вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги про те що, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної судово - психіатричної експертизи не можна взяти до уваги, зважаючи на наступне.

У обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_2 зазначала, що викладені у Висновку обставини суперечать матеріалам справи та викликають сумніви у його правильності, що вказує на необхідність призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України унормовано, що призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Відповідно до положень ст. 143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відмовляючи у призначенні повторної експертизи, суд першої інстанції виходив з наступного.

Дійсно, за даною категорією справ, за клопотанням хоч однієї із сторін, призначення судової психіатричної експертизи є обовязковим. Призначення та проведення повторної експертизи не є обовязковим, а відбувається у відповідності до вимог ст. 150 ЦПК України.

Як зазначалось вище, по даній справі вже була призначена та проведена судово-психіатрична експертиза. Перелік питань, які ставилися на вирішення судового експерта був погоджений учасниками процесу та їх вирішення у повній мірі висвітлювало предмет спору.

Окрім того, за клопотанням адвоката ОСОБА_2, у судовому засіданні був допитаний судовий експерт, що входив до групи експертів, які проводили судову експертизу та в повній мірі відповів на всі питання сторін.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 пояснила, що стан здоровя ОСОБА_3 у порівнянні з 2008 роком значно покращився на фоні його відмови від зловживання алкоголем.

Так, судово-психіатричний експерт ОСОБА_6, допитана у судовому засіданні зазначала, що вона як лікар хворого ОСОБА_3 не вела, а входила до складу комісії при експертному дослідженні особи, як при проведенні першої так і другої експертиз, оскільки, дані експертизи по цивільним справам у відділенні де вона працює. Підтвердила, що стан здоров»я ОСОБА_3 значно поліпшився з часу проведення першої експертизи. Крім того, експерт зазначала, що і на час проведення першої експертизи, комісія вважала, що ОСОБА_3 не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій, тобто вважали що він є частково недієздатним, для нього досить буде встановити обмеження його дієздатності стосовно фінансових питань. Також експерт зазначала, що огляд амбулаторної картки хворого був бажаним, однак не обов»язковим.

Також, судовий експерт у судовому засіданні пояснив, що при проведенні судово-психіатричної експертизи колегією експертів були досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи, проте при вирішенні поставлених на розгляд експертів питань, останні надавали перевагу медичним документам (доказам), з урахуванням специфіки предмета дослідження та необхідності при його вирішенні наявності спеціальних медичних знань.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_7