АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6090/16 Справа № 205/1017/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Городничої В.С., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що вона є власником земельної ділянки та домоволодіння, які розташовані по вул.Черкаській,29 у м.Дніпропетровську.

Зазначала, що власником сусіднього домоволодіння №29а, що розташоване по вул.Черкаській у м.Дніпропетровську, була ОСОБА_5, яка 19 квітня 2014 року померла.

Посилаючись на те, що у червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які проживають за зазначеною вище адресою, збудували залізобетонний паркан висотою більш ніж 2м на відстані 0,350,4м від її будинку, при цьому зламали водостічну систему, затемнивши парканом вікно однієї із її кімнат будинку та сад, просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в праві користування власністю шляхом зобовязання ОСОБА_6, ОСОБА_2 перенести залізобетонний паркан довжиною 42,6м на відстань, не менше 1м від стіни її жилого будинку, та стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_2 10.000 грн. у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком №29 по вул.Черкаській у м.Дніпропетровську. Зобовязано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перенести залізобетонну огорожу довжиною 42,6м на відстань, не менше одного метра від стіни вказаного житлового будинку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року скасовано і в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями ст.ст.15,16,386,391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі, споруди у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 1/2 частина домоволодіння №29 по вул.Черкаській у м.Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 452 кв.м, належить на праві власності позивачці ОСОБА_3Ю.(а.с.14,15-16).

З договору купівлі-продажу домоволодіння від 13 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, власником домоволодіння №29-а по вул.Черкаській у м.Дніпропетровську являлась ОСОБА_5, яка померла 19 квітня 2014 року (а.с.73-75,81).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 з 09 червня 2003 року і по теперішній час зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1 та є користувачами даного будинку (а.с.90,91).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії відповідачів по встановленню залізобетонної огорожі порушили режим освітлення однієї з кімнат будинку позивачки та згідно письмових пояснень сусідів, інженерно-технічних висновків та фототаблиці порушили технічно-будівельні норми, що призвело до порушення межі ділянки домоволодіння №29 по вул.Черкаській у м.Дніропетровську, змінивши її розміри.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статей 11,27,60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно з розясненнями, наведеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Частиною 1 ст.375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається менше незручностей.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Згідно з інженерно-технічним висновком за результатами обстеження земельної ділянки домоволодіння №29 по вул.Черкаській відсутність достатньої величини проходу між західним фасадом житлового будинку літ. А-1 та огорожею земельної ділянки не дає можливості домоволодільцям належним чином обслуговувати будівлю. Реальне положення західної межі земельної ділянки обстеженого землеволодіння суперечить вимогам будівельних норм та правил (згідно з п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати і не менше 1,0м.

Суцільна бетонна огорожа поблизу віконного прорізу в стіні західного фасаду жилого будинку літ. А-1 порушує інсоляційний режим жилої кімнати 14(а.с.58-71).

Згідно ч.ч.4,7 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам та свободам громадян, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. А також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Встановлення огорожі відповідачами також не відповідає вимогам зазначеної норми закону (ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Правила забудови міста Дніпропетровська, затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2009 року №33/43, втратили чинність на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 18 травня 2011 року №62/11.

Однак, в разі, якщо питання огорожі ділянок залишається неврегульованим внаслідок чого можуть виникати конфлікти з питання влаштування парканів, їх конструкцій, наслідків їх влаштування, для розв'язання конкретної ситуації мають застосовуватись положення Земельного кодексу України, а саме стаття 103 ЗК України "Зміст добросусідства" яка зобов'язує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення ділянки). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог шляхом зобовязання ОСОБА_6, ОСОБА_2 перенести залізобетонну огорожу довжиною 42,6м на відстань, не менше одного метра від стіни житлового будинку ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги про те, що суду не надано достатньо доказів стосовно порушення права позивача спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що виниклий спір повинні вирішувати органи місцевого самоврядування також є хибними.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки позивач протягом усього часу має право доповнювати та уточняти свої позовні вимоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року в частині відмови у відшкодуванні шкоди не оскаржувалося і у касаційному порядку не переглядалося, а тому під час нового розгляду питання стосовно відшкодування шкоди також не переглядається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Городнича В.С.

ОСОБА_9