Ухвала

іменем україни

18 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Савченко В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання заповіту нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її рідна тітка - ОСОБА_8, яка на момент смерті одружена не була, дітей не мала.

Після смерті тітки відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. Звернувшись своєчасно до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті тітки вона дізналася, що все своє майно, вона заповідала ОСОБА_5 Заповіт посвідчений секретарем Понятіської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.

Позивач вважає, що заповіт складений з порушенням вимог закону, а саме щодо його форми та посвідчення, в зв'язку з чим просила задовольнити її позовні вимоги та визнати заповіт нікчемним.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року, в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання заповіту нікчемним відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що заповіт складений дієздатною особою; волевиявлення спадкодавця було вільним та відповідало її внутрішній волі; правочин вчинений у письмовій формі у приміщенні сільради із зазначенням місця та часу його складення; особисто підписаний заповідачем; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин посвідчений секретарем виконавчого комітету сільради, тобто уповноваженою особою та зареєстрований в реєстрі, що відповідає вимогам закону, а тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що заповіт було складена не за місцем постійного проживання померлої, а також те, що вона не була членом громади Понятівської сільради, а тому повинна була посвідчити заповіт тільки у нотаріуса, спростовуються матеріалами справи.

Так, на момент смерті ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

26 грудня 2014 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_5

Даний заповіт було посвідчено Крикун І.М., секретарем виконавчого комітету Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 7.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом або іншою посадовою, службовою особою, визначеною у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування на яких вчинення такої дії покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради (положення ст. 1251 ЦК України).

Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії та місця посвідчення заповіту не забороняють посвідчувати заповіт заповідачу за його бажанням в системі органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат» з метою надання їм юридичної вірогідності.

Також заповіт не мав і ознак секретності, який би відповідно до вимог статті 1249 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова В.О. Савченко