АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянда М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Чубрей І.І.

за участю: представників ОСОБА_1- ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання належним покупцем та власником нерухомого майна, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання належним покупцем та власником нерухомого майна, посилаючись на те, що 23.09.2000 року був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири АДРЕСА_1. Стверджував, що купівля даного житла була здійснена на його кошти. Однак, оскільки у визначений з продавцем період оформлення згаданого договору позивач перебував на стаціонарному лікуванні, то попросив свого сина з'явитись до нотаріуса та поставити свій підпис в договорі купівлі-продажу, що останній і зробив.

Позивач стверджував, що після зазначеної процедури оформлення син через певний час виїхав за кордон, а під час своїх нетривалих повернень в Україну жодного дня не проживав у даній квартирі. Не намагався відповідач

№22-ц/794/1160/16 Головуючий у 1 інстанції Чебан В.М.

Категорія 49 Доповідач Перепелюк Л.М.

зареєструватись у спірній квартирі, не претендував на неї, не проявляв жодної ініціативи щодо її покращення, оскільки знав, що дана квартира є виключно власністю позивача за усною угодою між сторонами.

На вимоги позивача від 20.04.2006 року та від 11.04.2013 року його син без зайвих заперечень оформляв нотаріально посвідчені довіреності на його ім'я з наданням йому права продажу зазначеної квартири. Зазначав, що з часу придбання і який одноособово по день звернення з позовом до суду у вказаній спірній квартирі проживав лише він позивач по справі здійснював покращення квартири (ремонт, удосконалення, добудови), оплачував необхідні витрати, пов'язані з її утриманням та доглядом.

Однак, на початку березня 2015 року відповідач, відвідуючи позивача, забрав довіреність на розпорядження кватирою і в подальшому заявив, що вважає себе власником придбаного житла та скасував довіреність.

Таким чином, позивач стверджував, що на початку березня 2015 року він дізнався, що відповідач заперечує проти його фактичного права власності на квартиру АДРЕСА_2. Цю дату позивач вважає початком перебігу терміну позовної давності щодо захис ту свого права власності.

Позивач вказував, що вже звертався до суду з позовом про визнання його права власності на спірну квартиру за набувальпою давністю та рішенням 18.12.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці йому відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, позивач вважав, що 23.09.2000 року ним фактично придбано і особисто оплачено вартість житлової квартири №3 по вулиці З.Космодем'янської в м. Чернівці, і він є її власником.

Просив суд визнати право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ним, ОСОБА_5.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 липня 2016 року в позові відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї про безпідставність заявлених позовних вимог ОСОБА_5 є правильним, ґрунтується на обставинах, встановлених судом, та нормах матеріального права.

Так, судом встановлено, що 23 вересня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_6, ОСОБА_7 продали, а відповідач ОСОБА_5 1.В. купив зазначену квартиру. Позивач ОСОБА_5 зареєструвався у спірній квартирі 28.10.2005 року, а 20 квітня 2006 року та 11 квітня 2013 року відповідач надавав позивачу довіреності на продаж спірної квартири.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.12.2015 року (а.с.12-16), залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11.02.2016 року (а.с.17-18) в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_4, за набувальною давністю - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.06.2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.12.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11.02.2016 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ч.З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, суд 1-ї інстанції обґрунтовано вважав, що позивачу ОСОБА_5 було достеменно відомо про власника спірної квартири, тобто те, що спірна квартира належить на праві власності його сину - ОСОБА_4.

Про те, що відповідач є власником квартири свідчать його дії щодо надання позивачу ОСОБА_5 нотаріально посвідчених довіреностей, якими ОСОБА_4 уповноважував останнього діяти від його імені та в його інтересах, що підтверджує ту обставину, що позивач визнавав право власності відповідача па спірну квартиру.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Так. відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом також встановлено що договір купівлі-продажу спірної квартири від 23.09.2000 року ніким не оскаржувався та, відповідно, є дійсним та чинним на день розгляду спору судом.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що він, а не відповідач, проживав у спірній квартирі, здійснював її ремонт, а тому саме він є власником квартири, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів і бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки вони свідчать лише про те, що позивач з дозволу відповідача, як власника квартири, користувався нею, а відповідно вчиняв дії щодо її догляду та оплати за послуги.

Крім того, твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що, оскільки він заплатив за придбання квартири, він і є власником її, спростовується нормами матеріального права, зокрема, ст.655 ЦК України, яка визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири покупцем, який прийняв майно (квартиру) і сплатив за нього певну грошову суму є відповідач ОСОБА_4 а продавцями відповідно ОСОБА_6, ОСОБА_7. Зазначену обставину позивач ОСОБА_5 не спростував належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу також твердження заявника про те, що судом безпідставно не враховано покази свідків, так як судом обєктивно не враховано їх, оскільки вони є непослідовними, протирічивими і спростовуються належними та допустимими доказами,яким суд 1-ї інстанції дав правильну оцінку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий

Судді: