У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічнеакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2006 року згідно з кредитним договором ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 6 240 доларів США на строк до 20 липня 2010 року зі сплатою за користування кредитом 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, у зв'язку з чим станом на 12 червня 2015 року, з урахуванням стягнутої за рішенням суду від 31 березня 2011 року заборгованості в розмірі 2 623 долари 43 центи США, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 256 доларів 16 центів США, що є еквівалентом 236 604 грн 48 коп.

Ураховуючи викладене, позивач, зменшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за процентами, нарахованими за прострочену заборгованість по кредиту за період з 21 липня 2012 року до 21 липня 2015 року в розмірі 2 402 долари 10 центів США, що є еквівалентом 52 918 грн 26 коп., та судові витрати.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 4 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 379 доларів 42 центи США, що є еквівалентом 52 418 грн 62 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, встановлений ст. 257 ЦК України, при цьому відповідач заявляв про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови в позові.

Скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за процентами за цим договором.

При цьому апеляційний суд, пославшись на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, зазначив, що у разі, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до положень процесуального закону та досліджені згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судомпершої інстанції установлено, що 20 липня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6 240 доларів США на строк до 20 липня 2010 року зі сплатою за користування кредитом 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, у зв'язку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2011 року з неї стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 22 травня 2009 року в розмірі 19 969 грн 81 коп., що є еквівалентом 2 623 долари 43 центи США.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань у подальшому призвело до виникнення заборгованості за процентами, нарахованими за прострочену заборгованість по кредиту за період з 21 липня 2012 року до 21 липня 2015 року, в розмірі 2 402 долари 10 центів США, що є еквівалентом 52 918 грн 26 коп.

Так, сторони встановили, як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом (п. 5.1 договору), кінцевий строк повернення кредиту до 20 липня 2010 року (п. 1.1 договору), так і строк виконання зобов'язання зі щомісячним погашенням платежівдо 20липня 2010 року (п. 1.1 договору).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 31 березня 2011 року з ОСОБА_3 стягнута заборгованість, яка утворилась станом на22 травня 2009 року, після чого відповідач вважала, що строк дії договору закінчився, тому припинила сплачувати періодичні платежі, сплативши лише один платіж на виконання судового рішення.

Разом із тим, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

В.А. Черненко

С.П.Штелик