У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, вселення,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області

від 31 березня 2014 року, залишеним в касаційній інстанції без змін, проведено розподіл в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 між позивачем і ОСОБА_4: позивачеві виділено в натурі квартиру № 2 за

літ. А/п і літ. А-1 з низкою приміщень загальною площею 83,7 кв. м, будівлю літ. Б (вбиральня); 1/4 літ. № 1 (забору); 1/4 літ. I (замощення), що в загальному становить 50/100 реальних часток або 1/2 ідеальні частки; в результаті призведення розподілу земельної ділянки позивачеві виділено ділянку площею 187 кв. м. Позивач посилався на те, що відповідачі, займаючи цілком будинок і земельну ділянку, перешкоджають йому у користуванні власним житлом. На підставі

ст.ст. 383, 387 ЦК України просив витребувати у ОСОБА_4 і

ОСОБА_2 належну йому на праві власності присуджену частину домоволодіння АДРЕСА_1 і земельну ділянку; виселити відповідачів з даної частини домоволодіння та зобовязати звільнити належну йому частку земельної ділянки; вселити позивача в належну йому частину домоволодіння № 13.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з частини домоволодіння № АДРЕСА_1, а саме: за літ. А/п: приміщення 1-5 (коридор), площею 2,8 кв. м; приміщення 1-6 (ванна), площею 3,2 кв. м, приміщення 1-7 (туалет), площею 3,4 кв. м; приміщення 1-8 (приміщення), площею 10,2 кв. м; приміщення 1-9 (приміщення), площею 12,3 кв. м; за літ. А-1: приміщення 2-2 (коридор), площею 3,7 кв. м; приміщення 2-3 (кладова), площею 1,5 кв. м; приміщення 2-4 (передня), площею 13,5 кв. м; приміщення 2-5 (жиле), площею 7,3 кв. м; приміщення 2-6 (жиле), площею, 9,2 кв. м; приміщення 2-7 (жиле), площею 10,3 кв. м; приміщення 2-1 (сені), площею 6,3 кв. м, що разом за літ. А/п та літ. А-1 становить 83,7 кв. м, а також будівлю літ. Б (уборна); 1/2 літ.

№ 1 (забор); 1/2 літ. І (замощення).

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею

187 кв. м, яка має такі розміри: 3,50 м по межі з ділянкою АДРЕСА_2, 12,30 м, 6,20 м, 5,0 м, 6,40 м, 0,8 м, 3,50 м по кордону з ділянкою власника ОСОБА_4 даного домоволодіння; 5,20 м, 7,90 м, 3,80 м по межі з ділянкою загального користування; 30,02 м. по межі з ділянкою АДРЕСА_3; 8,80 м по межі з ділянкою АДРЕСА_4

Вселено ОСОБА_3 в частину вищезазначеного домоволодіння.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд вірно виходив із того, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року, розділено домоволодіння АДРЕСА_1 Донецької області та виділено ОСОБА_3 в натурі квартиру № 2.

Задовольняючи частково позовні вимоги та враховуючи положення статтей 317, 383, 391 ЦК України, суди правильно дійшли висновку, що позивачеві, як співвласнику будинку, чиняться перешкоди з боку ОСОБА_2 в реалізації права власності щодо відведеної ОСОБА_3 за рішенням суду частини будинку у вигляді квартири № 2 і належних до цієї частки господарських будівель і споруд, що є підставою для захисту прав позивача шляхом виселення ОСОБА_2 з належної ОСОБА_3 частки будинку, вселення позивача у належні йому приміщення будинку, а також зобов'язання ОСОБА_2 звільнити відведену позивачеві земельну ділянку.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна