Справа № 126/581/15-ц Провадження № 22-ц/772/358/2016Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 39 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, Чернятської сільської ради про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно, -

за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_4 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, Чернятської сільської ради про визнання за спадкоємцем права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати, ОСОБА_7. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 1,87 га, розташованої на території Чернятської сільської ради. Його брати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до нотаріуса за оформленням спадщини не звертались та не прийняли спадщину в будь-який інший спосіб. Звернувшись в нотаріальну контору за видачею свідоцтва про спадщину, отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив також визнати за ним право власності на 1/3 житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, що залишився після смерті їх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його матері ОСОБА_7, земельну ділянку розташовану на території Чернятської сільської ради площею 1,87 га, що посвідчено копією державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 22.01.2001 року виданому ОСОБА_7. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року, стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у справі на загальну суму 600 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом оскаржуване рішення в частині відмови позовних вимог про визнання права власності на 1/3 житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2 не перевіряється.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, земельну ділянку (пай), суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем першої черги до майна покійної ОСОБА_9, ним вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо подання заяви про отримання спадщини, тому має право на спадкове майно.

Однак, повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9. Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 1,87 га, розташованої на території Чернятської сільської ради.

ОСОБА_2 звертався до приватного нотаріуса з проханням видати йому свідоцтво про спадщину, а саме частину спадкового майна - земельну ділянку (пай), що залишилась після смерті матері - ОСОБА_9

Як вбачається з постанови нотаріуса від 27.01.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.12).

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно розділу 2 глави 10 п.п.3.21, 3.22 Наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Поняття "постійне проживання" не слід розуміти обмежено. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК.

Як вбачається з довідки виданої виконкомом Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 02.03.2015 року №223, на день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з нею проживали син ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_10 (а.с.42).

З копії довідки виданої виконкомом Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 19.03.2015 року №294 вбачається, що на день смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з ним постійно проживав син ОСОБА_4 (а.с.60).

В письмових поясненнях від 02.03.2015 року, засвідчених секретарем Чернятської сільської ради, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що на день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з нею проживали син ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_10 (а.с.62,63).

Також, як вбачається з довідки виданої виконкомом Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 25.03.2015 року №296, земельна ділянка (пай) виділена в натурі на місцевості для особистого користування ОСОБА_7 знаходиться в користуванні її сина ОСОБА_4, земельний податок сплачується (а.с.83).

Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, в частині поділу спадкового майна порівну на всіх спадкоємців, спростовуються тим, що останній у наданий ст..1270 ЦК України строк на прийняття спадщини, до нотаріуса не звертався, не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому не може вважатись таким, що прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст..1268 ЦК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_7, а саме кожному по ? частині земельної ділянки, розташованої на території Чернятської сільської ради площею 1,87 га, оскільки як встановлено судом ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї мати ОСОБА_7, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем і не заявив про відмову від неї на протязі строку, встановленого ст..1270 ЦК України, а ОСОБА_2 в свою чергу звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому має право на спадщину за законом.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на земельну ділянку, площею 1,87 га, - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким:

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_7, по ? частині земельної ділянки за кожним, розташованої на території Чернятської сільської ради, площею 1,87 га, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії ВН №0061 від 22.01.2001 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.