Справа № 490/2637/16-ц
н/п 2/490/1695/2016
20 травня 2016 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Подзігун Г. В.
при секретарі - Головацькому О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -
Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24 травня 2005 року.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона є власницею квартири з 2002 року і по теперішній час. В той же час, в результаті шахрайських дій та на підставі завідомо підроблених документів особами, які не були власниками квартири, було укладено оскаржуваний договір з ОСОБА_2, що на теперішній час порушує права та законні інтереси позивачки.
Позивачка у судове засідання не зявилася. При цьому, від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову представник позивачки підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали, своїх представників до суду не направили.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 21.06.2002 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) та нотаріально посвідченого за № 4480.
В той же час, громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою між собою у різному складі вчинили ряд злочинів за наступних обставин.
ОСОБА_6 для вчинення шахрайства шляхом укладення уявних угод купівлі-продажу квартир, предявлення нотаріусам, посадовим особам і громадянам, з метою приховання дійсних відомостей про осіб учасників злочинів, обману потерпілих та інших осіб, причетних до укладення угод, невстановленим слідством способом в невстановлений час в м. Миколаєві незаконно заволодів паспортами, зокрема, ОСОБА_3, виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 15.08.1996 року.
У березні 2005 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7, володіючи відомостями про те, що квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1, порожня, вирішили заволодіти нею та, використовуючи підроблені документи, продати, а отримані кошти привласнити.
З цією метою ОСОБА_6 в невстановлений слідством час підробив наступні документи, які необхідні для укладення правочину:
- паспорт ОСОБА_3, видаливши з нього фотографію власника та вклеївши фотографію ОСОБА_7;
- рішення нібито Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2004 року у справі № 2-5078-2004 року про визнання за ОСОБА_13 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та про анулювання договору купівлі-продажу від 21.06.2002 року № 4480, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1;
В період з 14 березня по 23 травня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7, використовуючи завідомо підроблені документи, виготовлені ОСОБА_6, а саме паспорт на імя ОСОБА_3 з вклеєною до нього фотографією ОСОБА_7, рішення нібито Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2004 року та від 23.03.3015 року, зареєстрували в Миколаївському МБТІ право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_3, отримавши правовстановлюючі документи на квартиру, а саме виписку про реєстрацію права власності на підставі рішення суду № 6728323 від 14.03.2005 року на імя ОСОБА_13, виписку про реєстрацію права власності на підставі рішення суду № 7296001 від 20.05.2005 року на імя ОСОБА_3 і виписку з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7311792 від 23.05.2005 року на імя ОСОБА_3
24.05.2005 року ОСОБА_14 надав приватному нотаріусу ОСОБА_15 підроблений паспорт на імя ОСОБА_3, а також незаконно отримані виписку про реєстрацію права власності на підставі рішення суду № 7296001 від 20.05.2005 року на імя ОСОБА_3, виписку з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7311792 від 23.05.2005 року на імя ОСОБА_3 та довідку із ЖЕКу про відсутність зареєстрованих у квартирі осіб, уклав та посвідчив у нотаріуса договір купівлі-продажу квартири № 1 будинку № 3 по вулю Шевченка, що належала ОСОБА_1, з ОСОБА_2, ввівши покупця в оману відносно своєї правомочності на продаж квартири, отримав від останньої в якості оплати за квартиру 15 800 дол. США (еквівалент 79 790 грн.), спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму у особливо великому розмірі.
Отримані від продажу квартири кошти ОСОБА_6 забрав та присвоїв.
Вказані обставини встановлені вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2006 року у справі № 1-17-2006 рік, і в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Відповідно до п. 1.3 оскаржуваного Договору купівлі-продажу майно належить продавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2005 року (справа № 2-1085-2005), зареєстрованого в Миколаївському МБТІ.
В той же час, вироком суду встановлено, що рішення, на підставі якого було укладено оскаржуваний Договір купівлі-продажу, є завідомо підробленим, у звязку з чим суд приходить до висновку, що Договір було укладено особою, яка не мала на це правомочності, у звязку з чим порушене право позивачки підлягає захисту.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті, якою передбачено, зокрема, такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед іншого, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно зі ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому, статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що неправомірність набуття права власності ОСОБА_3 була встановлена вироком суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на час укладення договору, який оспорюється, не був власником майна, не мав правомочності на укладення такого договору, у звязку з чим вказаний договір, на думку суду, має бути визнаний недійсним.
За такого, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.
Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 24 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_15 і зареєстрований в реєстрі за № 785.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН