АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Андрієнко А.М.., Кирилюк Г.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/8059/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 28 грудня 2010 року в розмірі 33 060 грн. 76 коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 28 грудня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого вона отримала кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач стверджував, що відповідач неналежним чином виконувала зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку із чим станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9 480грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20 330 грн. 25 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 1 200грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 грн. (фіксована ставка) та 1 550 грн. 51 коп.(процентна складова).

Заочним рішенням суду від 15 квітня 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позивач посилається на неналежну оцінку судом наданих доказів у підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, тому що не дослідив розрахунок заборгованості та не здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відповідач про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялася за

- 2 -

зареєстрованим місцем проживання. Проте, згідно повідомлення листоноші, за даною адресою гуртожиток не розташований, а отже, відповідач за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1, гуртожиток, що підтверджується листом адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у м. Києві від 30 березня 2016р., отже, відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлялася телефонним зв'язком та судовим повідомленням за фактичним місцем проживання (с.с.69, 112), проте, у судове засідання не з'явилася, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів вирішила за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 28 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9480грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20 330 грн. 25 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 1 200грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений кредитний договір, а умови та правила, надані суду, є тими ж умовами та правилами, з якими була ознайомлена відповідач.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як він не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши заяву від 28 грудня 2010р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» (с.с.45).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його

- 3 -

недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки відповідач не заперечувала укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджувала, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які були додані позивачем до позовної заяви, здійснювала погашення кредитної заборгованості, суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку про не укладення договору між сторонами та не отримання відповідачем кредитних коштів.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України у справі 6-240цс14 від 11 лютого 2015р., колегія суддів вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи є різними. Крім того, Верховним Судом України у зазначеній справі був зроблений правовий висновок стосовно договору про збільшення позовної давності, та не містить висновку стосовно неможливості укладення кредитного договору у порядку ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», відповідач погодилася щомісячно до 25 числа сплачувати 7% від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісії за зняття готівки.

Під час судового розгляду встановлено, що банком за кредитним договором, укладеним з відповідачем, змінювалася процентна ставка за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6 березня 2010р., банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом розміщення інформації на офіційному сайті банка та у відділеннях банку.

Згідно пункту 1.1.6.2.4. Умов та правил надання банківських послуг зміни, внесені в Умови та правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по користуванню послугами банку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що процента ставка змінювала банком з 1 квітня 2013р., з 1 вересня 2014р. та з 1 квітня 2015р.

Випискою з карткового рахунку підтверджено, що відповідач вносила грошові кошти

- 4 -

на картковий рахунок 4 червня 2014р. та 2 вересня 2014р., не заперечувала проти підвищення тарифу за користування кредитом, не направила відповідач свої заперечення і під час розгляду справи апеляційним судом, а відтак суд вважає, що відповідачем не заперечуються дії банку з приводу підвищення процентної ставки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, останній платіж внесла 2 вересня 2014р., у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Також умовами договору передбачена сплата пені у разі прострочки виконання зобов'язання.

Оскільки відповідачем вказана заборгованість оспорена у встановленому законом порядку не була, колегія суддів вважає її доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язання сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Аналогічні умови зазначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач допустила заборгованість по погашенню кредиту, сплаті процентів та комісій більше, ніж на 30 днів, банк має правові підстави для вимог про стягнення з відповідача передбаченого умовами договору штрафу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1378грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 1515,80грн., а всього 2893,80грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у сумі 33 060грн. 76коп., судовий збір у сумі 2893грн. 80коп., а всього 35 954грн. 56коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: