АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Слободянюк С.Г.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності та визначення порядку користування спільним майном, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 20 січня 2010 року було видано розпорядження органу приватизації та свідоцтво на підставі якого сторони є власниками в рівних долях трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі приховують свідоцтво та заперечують право власності позивача на вказану квартиру.

Зазначаючи, що є інвалідом другої групи та має потребу у користуванні більшою кімнатою, а займана ним кімната квартири є менш опалювальною, просив:

- визнати право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат, загальною площею 74 кв.м., жилою площею 42.4 кв.м.;

- виділити ОСОБА_1 у володіння та користування жилу кімнату площею 13.2 кв.м.(а.с.1-3, 35-37)

Відповідачі проти позову заперечували з підстав, що між сторонами, як співвласниками квартири склався порядок користування квартирою, за яким позивач займає кімнату жилою площею 11.8 кв.м., ОСОБА_2 (дружина позивача) займає кімнату жилою площею 13.2 кв.м., а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син позивача) займає кімнату жилою площею 17.4 кв.м. До подання позивачем позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувались квартирою дуже рідко через сварки із позивачем, тому позивач фактично користувався всіма приміщеннями квартири, проте відповідачі були вимушені встановити на дверях своїх кімнат замки, а місця загального користування (кухня, ванна, туалет, коридор) залишились у спільному використанні сторін. (а.с. 22-26)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в Деснянському районі міста Києва, загальна площа якої становить 74,1 кв.м., житлова площа 42,4 кв.м., в іншій частині позовних вимог відмовлено, а також стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 в дохід держави по 551,20 грн. судового збору. (а.с.46, 50-54)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким надати йому у користування жилу кімнату площею 13.2 кв.м. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про часткове його задоволення. (а.с.61-63)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, його представник - ОСОБА_4 підтримали скаргу і просили її задовольнити, ОСОБА_3, ОСОБА_2, її представник ОСОБА_5 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 січня 2010 року ОСОБА_2 було видано розпорядження органу приватизації щодо передачі у власність трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. (а.с. 4)

20 січня 2010 року було видано свідоцтво на підставі якого ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 є власниками в рівних долях трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1. Право власності сторін на вказану квартиру було зареєстровано встановленим порядком про що є відмітка на вказаному свідоцтві. (а.с.5)

Вказана квартира загальною площею 74 кв.м., жилою площею 42.4 кв.м., складається з трьох кімнат кожна з яких має самостійний вихід у коридор, зокрема кімната - 17.4 кв.м., кімната - 13.2 кв.м. та кімната - 11.8 кв.м., кухня 8.1 кв.м., ванна кімната - 3.0 кв.м., вбиральня -1.3 кв.м., коридор - 2.8, 10.6 і 4.5 кв.м. (а.с.32-34)

За довідкою сторони зареєстровані і проживають у вказаній квартирі. (а.с.7)

За довідкою серії КВ-1 № 013079, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. (а.с.9)

В частині задоволення позовних вимог особи, які беруть участь у розгляді справи рішення районного суду не оскаржували, тому з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів не перевіряла законність рішення районного суду в не оскаржуваній частині.

Колегія суддів перевірила і відхилила доводи апелянта з вимогами про надання йому кімнати площею 13.2 кв.м. з огляду на наступне.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За роз'ясненнями, що містяться і в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов..

Сторони проживають у вказаній квартирі, між сторонами склався порядок користування квартирою за яким позивач проживає в кімнаті площею 11.8 кв.м., а відповідачка ОСОБА_2 займає кімнату площею 13.2 кв.м., відповідач ОСОБА_3 займає кімнату - 17.4 кв.м., кухня 8.1 кв.м., ванна кімната - 3.0 кв.м., вбиральня -1.3 кв.м., коридор - 2.8, 10.6 і 4.5 кв.м. перебувають у загальному користуванні сторін. Вказані обставини сторонами в районному та апеляційному суді не заперечувались та підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема довідкою від 04 вересня 2015 року, журналом та звукозаписом судового засідання. (а.с.7, 43-45)

ОСОБА_2 заперечувала проти вимог позивача ще й з підстав, що сама займає кімнату площею 13.2 кв.м. і за станом здоров'я (новоутворення щитовидної залози) також має потребу в більшій кімнаті. (а.с.86-89)

Про надання кімнати жилою площею 17.4 кв.м. позивач в районному суді не просив, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів на стадії апеляційного розгляду не вправі приймати уточнення позову.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_2 має таке ж право на зайняття кімнати жилою площею 13.2 кв.м., колегія суддів відхилила посилання апелянта на стан здоров'я та те, що фактично займана позивачем кімната квартири є менш опалювальною та більш холодною, як підстави для задоволення заявлених позивачем вимог в цій частині.

Інші доводи скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

С.Г.Слободянюк

Справа № 22-ц/796/9907/2016

Унікальний номер 754/1104/16-ц

Головуючий у першій інстанції - КлочкоІ.В.

Доповідач Левенець Б.Б.