У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, третя особа - державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про визнання застави припиненою, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 9 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 34 480 доларів США зі сплатою 10,99 % річних на строк до 8 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 2 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль SUZUKI Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 15 148 доларів 74 центи США, що є еквівалентом 187 625 грн 64 коп., та 7 915 грн 96 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 195 541 грн 60 коп., у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2009 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», укладено договір поруки, за умовами якого він зобов'язався частково відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 9листопада 2007 року в розмірі20 тис. доларів США. Дане зобов'язання вінвиконав, що підтверджується довідкоюбанку від 25 грудня 2012 року.

Також 2 вересня 2011 року між ним та банком укладено договір застави, предметом якого є автомобіль SUZUKI Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1.

Він вважав, що його зобов'язання за кредитним договором від 9листопада 2007 року складались з виконання договору поруки й оскількитаке зобов'язання вінвиконав, то відповідно до п. 5.1 договору застави його зобов'язання за договором застави також припинились.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати договір застави припиненим та зобов'язати зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «Фідобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 9 листопада 2007 року в розмірі 195 541 грн 60 коп. та 1 955 грн 42 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У решті первісного позову та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ПАТ «Фідобанк» скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави відмовлено з інших правових підстав. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в позові ПАТ «Фідобанк» скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет застави.

У частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Фідобанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості за цим договором. Також зазначив, що вимога банку про звернення стягнення на предмет застави є передчасною, оскільки у разі набрання рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором законної сили, воно підлягатиме примусовому виконанню, при цьому банком не доведено, що порушення зобов'язання за кредитним договором завдає йому збитків, як заставодержателю, та змінює обсяг його прав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Фідобанк» про звернення стягнення на предмет застави й відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, тобто про одночасне стягнення кредитної заборгованості як з боржника, так і з майнового поручителя, що є подвійним стягненням.

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення в частині позовних вимог ПАТ «Фідобанк» не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 9 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 34 480 доларів США зі сплатою 10,99 % річних на строк до 8 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 2 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль SUZUKI Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1.

Позичальник належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушив передбачені договором строки сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з п. 3.2.2. договору застави від 2 вересня 2011 року заставодержатель має право достроково, до настання строку погашення боргу за кредитним договором, стягнути суму заборгованості за кредитним договором за рахунок звернення стягнення та реалізації заставного майна, зокрема, у випадку порушення заставодавцем умов договору застави та/або умов кредитного договору .

У цьому випадку заставодержатель має повідомити заставодавця та позичальника у десятиденний строк у письмовій формі. Якщо заставодавець та/або позичальник протягом наступних 30 календарних днів з дати відправки такої вимоги не виконує вимогу про дострокове повернення боргу, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна.

Судом установлено, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору 21 березня 2014 року ПАТ «Фідобанк» було направлено ОСОБА_4 лист з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, який ним отримано (а.с. 17-18).

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Так, ПАТ «Фідобанк» скористався передбаченим чинним законодавством правом та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 9 листопада 2007 року, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави (а.с. 2-4).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про уточнення позовних вимог.

Проте суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення в частині позовних вимог ПАТ «Фідобанк», у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували, чи банком пред'явлено вимогу про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави, чи це дві окремі вимоги, заявлені одночасно, що може свідчити про подвійне стягнення, однак таке законом не передбачено, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову банку.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення в частині позовних вимог ПАТ «Фідобанк» не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик