Справа №442/7831/15-ц
Провадження №2/442/284/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Харів І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, Виконавчого комітету Стебницької міської ради, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру в м. Дрогобичі про визнання недійсними рішення, державних актів, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та усунення перешкод у користуванні землею загального користування ,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, являється власником вказаного будинку та законно володіє земельною ділянкою на якій знаходиться цей будинок, що підтверджується реєстрацією місця її проживання, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на земельну ділянку.

В липні 2013 року її сусідка, ОСОБА_2 загородила частину проїзду по вул..Дрогобицькій, збудувавши бетонний паркан, яким огородила свій будинок, прибудинкову територію та ще деяку частину незабудованої землі в даному районі. Відповідно через дорогу пройшли два ряди цього паркану на певній відстані один від одного. Це підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 09.09.2015 року, який складений комісією утвореного розпорядженням міського голови № 6 від 10.02.2014 року, фотографіями даного місця.

Певний час вона та сусіди, вважали, що ОСОБА_2 цю загорожу збудувала самочинно, оскільки проїзди, дороги, вулиці, інші місця загального користування не можуть на законних підставах передаватися у володіння на будь-яких правах приватним особам у одноособове користування. Вона разом із сусідами писали різні звернення до державних органів та органів місцевого самоврядування, зокрема, це колективна заява скарга міському голові м.Стебника ОСОБА_4 В результаті з»ясували, що ОСОБА_2 збудувала дану загорожу, маючи право власності на земельну ділянку, яку вона цим парканом обгородила. Вважає, що ОСОБА_2 набула право власності на землю з грубими порушеннями законодавства, а тому змушена звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів в суд.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник Стебницької міської ради в дане судове засідання не з»явився, однак в попередніх судових засіданнях висловив свою думку щодо позову, а саме позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав викладених в письмовому поясненні. (а.с. 181-183)

ОСОБА_2 та її представник, позову не визнали вказуючи на його надуманість, необгрунтованість та безпідставність, просять в його задоволенні відмовити.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 заперечила, щодо задоволення позовних вимог.

Представник відділу Держгеокадастру в м.Дрогобичі - ОСОБА_5, щодо задоволення даного позову покладався на думку суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК)

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 проживає у належному їй житловому будинку № 14/1, в м.Стебнику по вул..Андрієвського.

ОСОБА_6 у своєму позові покликається на те, що у неї та інших сусідів виникла незручність у пересуванні вулицями м.Стебника після встановлення на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 на праві власності, бетонної огорожі. Однак із досліджених матеріалів справи вбачається, що остання помилково вважає, що до складу земельної ділянки ОСОБА_2 входить проїзд загального користування, який нібито остання перекрила, чим порушила права позивача. У звязку із цим просить суд визнати недійсними ряд правовстановлюючих документів, однак - без достатньої на те правової підстави та тим самим має намір позбавити ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, набуте ОСОБА_2 законним шляхом.

У відповідності до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 (Реквізиція) цього Кодексу.

Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку по вул. Андрійовського,18 є безумовною та підтверджується належними доказами.

Так, спір щодо наявності чи відсутності проїзду (дороги) через земельні ділянки, які належали тітці (ОСОБА_7Г.) відповідачки, після смерті якої ОСОБА_2 успадкувала цю землю, так і сусідам (в тому числі ОСОБА_8А.(по Андрійовського,12) вирішувався ще до приватизації їхніх земель.

Мешканці м.Стебника (мікрорайону Колпець) в період розробки, погодження та затвердження проекту забудови житлового кварталу по вул. В.Великого в м. Стебнику (1997 рік), на який в якості доказу покликається позивачка, неодноразово звертались до керівництва Стебницької та Дрогобицької міської ради з приводу недопущення відібрати землі, які використовувались для садівництва, у корінних жителів мікрорайону Колпець для прокладання дороги, що підтверджується заявами від 31.03.1997 року, 20.11.1997 року, 25.11.1997 року. (а.с. 187-194).

У відповіді Дрогобицького міського управління земельних ресурсів Львівської області від 15.12.1997 року за № 920, наданої ОСОБА_8А та ОСОБА_7 чітко зазначено: «Ваше усне звернення з особистого прийому в міського голови по питанню не влаштовувати прорізки дороги по кварталу індивідуальної забудови по вул. ОСОБА_4. Великого по суміжності з Вашим домоволодінням розглянуто з виїздом на місце. Розглянувши матеріали проекту кварталу індивідуальної забудови по вул. ОСОБА_4. Великого, Вашого домоволодіння, встановлено: згідно проекту кварталу індивідуальної забудови під індивідуальну забудову прорізки вищезгаданої дороги проектом не передбачено, а також відповідь на Вашу заяву, адресовану на імя голови Стебницької міської ради від 31.03.1997 року, що у вказаному місці дорога прокладатись не буде».

Таким чином, як з відповіді начальника міського управління земельних ресурсів м.Дрогобича І. Квіка, так і з самого проекту забудови житлового кварталу по вул. В.Великого в м.Стебнику, затвердженого рішенням сесії Стебницької міської ради депутатів (8 сесія) № 10 від 28.03.1997 року, чітко вбачається, що в межах забудови кварталу влаштування (прорізки) вулиці Дрогобицької не передбачено. Більше того, як спірна земельна ділянка (по Андрійовського,18) так і сусідні з нею (в тому числі - по Андрійовського, 12) були сформовані та перебували в користуванні ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших мешканців мікрорайону Колпець ще до розробки та затвердження проекту забудови житлового кварталу по вул. В.Великого в м.Стебнику і знаходились поза його межами. Отже все, що знаходиться поза межами проектованого кварталу, не відноситься до даного проекту, а відтак надана позивачкою копія проекту не є належним доказом на підтвердження її позовних вимог, як і решта копій поверхових планів земельних ділянок, отриманих з інвентаризаційних справ БТІ.

Більше того, вже після розбивки та затвердження вказаного проекту забудови житлового кварталу по вул.В.Великого, було прийняте рішення виконкому Стебницької міської ради № 170 від 11.06.1998 року, згідно до якого ОСОБА_7 надано право тимчасового користування самозахопленою земельною ділянкою, площею 1245 кв.м.

При цьому, пунктом 1 вказаного рішення вилучено із вказаної земельної ділянки її частину, площею 35 кв.м. під наскрізний проїзд в районі житлових будинків № 15 та 17 по вул. ім. Героїв Крут. На виконання вказаного рішення Дрогобицьким МБТІ та ЕО розроблено схему пропозицію земельної ділянки, з якої чітко вбачається розташування і розміри вилученої для проїзду земельної ділянки: цей проїзд розташований збоку спірної земельної ділянки, та не розділяє її навпіл, як того бажає позивачка ОСОБА_6 та вважає, що вилучена в якості проїзду частина земельної ділянки, пл. 35 кв.м. перерізає суцільну земельну ділянку, яка належить відповідачці на праві власності. Однак, таке спростовується викладеними вище обставинами та підтверджується наданими документами.

Відтак, оскаржуване рішення Стебницької міської ради № 280 від 13.08.1998 року «Про впорядкування земельних ділянок при будинковолодіннях та передачу їх у приватну власність» є законним і не може бути скасоване лише з тих підстав, що позивачка та ще деякі мешканці м.Стебника бажають ходити до своїх новобудов не центральною дорогою, яка є в наявності, а через успадковану відповідачкою земельну ділянку.

Питання щодо передачі у користування та приватну власність ОСОБА_7 спірних земельних ділянок неодноразово розглядалось на засіданнях виконкому Стебницької міської ради, про що були прийняті відповідні рішення: Рішення виконкому Стебницької міської ради № 170 від 11.06.1998 року; Рішення виконкому Стебницької міської ради № 280 від 13.08.1998 року; Рішення виконкому Стебницької міської ради № 363 від 12.11.1998 року.

Вказане свідчить про те, що земельні ділянки ОСОБА_7 неодноразово обстежувались, відповідно уточнювались їхні межі та розміри, а відтак при наявності на цих землях проїзду загального користування, це обовязково було би відображено як в рішеннях, так і на планах земельних ділянок.

Щодо визнання позову Стебницькою міською радою, то таке визнання порушує права ОСОБА_2, а саме її право власності на успадковані земельні ділянки, тому визнання позову не може бути прийняте судом та з цих підстав не може бути задоволено позовні вимоги.

Окрім того, визнаючи позовні вимоги Л. ОСОБА_6, представник Стебницької міської ради ОСОБА_9 бере до уваги доданий до позову ОСОБА_10 обстеження земельної ділянки від 09.09.2015 року, який складався комісією Стебницької міської ради на, нібито, виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду по цивільній справі № 442/7736/13-а. Проте, вказаний акт не може братись судом до уваги, оскільки саме на виконання вказаної ухвали суду від 29 січня 2014 року є ОСОБА_10 обстеження земельної ділянки на вул. Андрійовського, 18 в м. Стебнику від 17.02.2014 року, який підписаний членами комісії в складі шести осіб і міститься в матеріалах цивільної справи № 442/7736/13-а. В цьому ОСОБА_10, що складався комісією Стебницької міської ради на виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду по цивільній справі № 442/7736/13-а, зокрема, в пункті 2 чітко зазначено: «Земельні ділянки по вул. Андрійовського, 18, кадастрові номери: :01:013:0144, :01:013:0143, :01:014:0236, межують між собою, тобто мають спільну межу та вул. ОСОБА_11 не розмежовані».

Вказана справа розглядалась Дрогобицьким міськрайонним судом за позовом іншої сусідки ОСОБА_2 ОСОБА_12 яка також зверталась з вимогами про скасування державних актів ОСОБА_2, однак ОСОБА_12 вважала, що так званий проїзд пролягає дещо вище, ніж тепер вказує Л.ОСОБА_6. За заявою позивачки ОСОБА_12 цивільна справа № 442/7736/13-а була залишена без розгляду.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПКУ)

В якості доказу в обґрунтування своїх вимог позивачка надала копію технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі оспорюваного Державного акту на право приватної власності на землю (на право постійного користування землею) по вул. Андрійовського, 18 у м. Стебнику, що був виконаний на замовлення ОСОБА_7. Проте, даний технічний звіт не підтверджує підставність позовних вимог ОСОБА_6, а навпаки, їх спростовує, виходячи з наступного:

- вказаний технічний звіт містить ОСОБА_10 державної землевпорядної експертизи від 22.10.1998 року № 334 за підписом експерта ОСОБА_13 та начальника управління земельних ресурсів м.Дрогобича І. Квіка, в якому зазначено, що проектні матеріали виконані з додержанням вимог нормативно-правових документів.

- у звіті також міститься ОСОБА_10 перевірки і прийомки виконаних проектно-пошукових робіт по підготовці і видачі оспорюваного Державного акту на право приватної власності на землю (постійного користування землею), де начальником бюро Д.Квіком в присутності виконавця ОСОБА_14 проведена перевірка виконаних робіт по встановленню зовнішніх меж і наявність всіх юридичних документів для підготовки і видачі Державного акту на право приватної власності на землю (постійного користування землею). Зауважень щодо виконаних робіт немає, роботи виконано добре.

- звіт містить, окрім інших необхідних документів, план обміру земельної ділянки, з якого чітко вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 2303 кв.м., є суцільною, не розділена навпіл (як того бажає позивачка) ані проходом, ані дорогою, на ньому позначено будівлі, а також опис суміжних меж власників землі і користувачів.

- аналогічний з планом обміру земельної ділянки в технічному звіті міститься абрис погодження меж земельної ділянки по вул. Андрійовського, 18. Межі спірної землі погоджено із заступником голови Стебницького міськвиконкому та землевпорядником Стебницького відділу Дрогобицького міського управління земельних ресурсів.

- окрім того, в ОСОБА_10 обстеження і погодження меж земельної ділянки, що передається у власність, зазначено, що межі проходять по існуючий огорожі. Межі спірної земельної ділянки погоджено із сусідами, що підтверджується їхніми підписами: Гавдяка, ОСОБА_8, Хриптуна.

Отже, з матеріалів технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі оспорюваного Державного акту на право приватної власності на землю (на право постійного користування землею) по вул. Андрійовського, 18 у м. Стебнику, що був виконаний на замовлення ОСОБА_7 (тітки ОСОБА_2М.), вбачається, що такий виконано з додержанням вимог нормативно-правових документів, на підставі вимог діючого на той час законодавства, в ньому відсутні недоліки та незаконні розпорядження, водночас - містяться всі необхідні погодження, в тому числі і з сусідами (користувачами суміжних земельних ділянок), які своїми підписами підтвердили відсутність будь - яких заперечень та претензій з приводу встановлених меж спірної тепер земельної ділянки.

Важливо також те, що зазначений вище технічний звіт виготовлявся, а також ОСОБА_10 на землю видавався ОСОБА_7 вже після розробки проекту забудови житлового кварталу по вул. В.Великого в м. Стебнику, тобто після вирішення спірного питання щодо прорізки дороги через землі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших корінних мешканців м. Стебника, де питання було вирішено на користь останніх. Саме начальником управління земельних ресурсів м. Дрогобича І.Квіком розглядалось це питання та погоджувався технічний звіт, на підставі якого в подальшому видавались ОСОБА_10 на землю ОСОБА_7

При виготовленні технічної документації для видачі оспорюваного державного акту на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину (після смерті ОСОБА_7Г.), повторного встановлення і узгодження меж не потребується особа (ОСОБА_2М.) спадкує не просто право на користування, а чітко визначену земельну ділянку обєкт нерухомості, що має свої параметри і не може змінюватись: зменшуватись чи збільшуватись.

В матеріалах технічної документації міститься висновок № 355 від 01.07.2008 року відсутні обмеження у використанні, не обтяжена сервітутом.

Акт перевірки і приймання виконаних проектно пошукових робіт по підготовці і видачі державного акту на право власності на землю документація відповідає нормативним вимогам.

В цій технічній документації міститься Схема розташування земельної ділянки на території Стебницької міської ради (сторінка № 5): викопіювання з генерального плану міста Стебника, на якому вказано розташування обєкту спірної земельної ділянки. Чітко видно, що через земельну ділянку, площею 0,1000 га, на яку видано оспорюваний позивачкою державний акт серії ЯЕ № 542055, дорога не пролягає. Водночас, на даній схемі - викопіюванні з генплану міста - чіткими лініями вказані дороги та проїзди, які проходять по території зазначеної частини міста Стебника, та жодна з них не пересікає та не перерізає навпіл земельну ділянку, яку успадкувала ОСОБА_2

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_6 надала протоколи сходів (зібрань) мешканців мікрорайону Колпець м.Стебника: жодної інформації в протоколах не міститься щодо предмету спору - про прокладання дороги, її наявність та відсутність, отже не доказ по справі.

Лист Державної інспекції сільського господарства в Львівській області № 324/3-21-8 від 14.02.2016 р.: отриманий позивачкою від інспекції і сформований на основі тих документів, які подала заявниця (ОСОБА_1), відповідно без детального та всебічного зясування всіх обставин та перевірки по даному питанню. Відповідь є упередженою, не містить в собі посилання, на основі яких документів інспекція зробила певні висновки і на підставі чого вона уповноважена (компетентна) такі висновки робити.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Жодна з підстав, визначена даною статтею для визнання правочинів недійсними, не може бути застосована до даних правовідносин. Відтак, суд, за відсутності підстав, визначених законом, не може визнати правовстановлюючий документ - свідоцтво по право на спадщину за заповітом - недійсними. Доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для визнання оскаржуваного правочину недійсним стороною позивача не надано.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивач у відповідності до ст.60 ЦПК України не надав суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, Виконавчого комітету Стебницької міської ради, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_3, Відділ Держгеокадастру в м. Дрогобичі про визнання недійсними рішення, державних актів, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та усунення перешкод у користуванні землею загального користування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ О.В. Крамар