Провадження № 4-с/761/257/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бекірова С.Н. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 червня 2016 року, -

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Шевченківського ГТУЮ Бекірової С.Н. від 07.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження за ухвалою суду від 21.12.2015 року та вказану ухвалу повернути до відділу ДВС Шевчнківського ГТУЮ в м.Києві.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно. У вказаній справі ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.12.2015 року було накладено арешт та заборонено відчуження усього майна, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_5 За наслідками звернення заявника на виконання вказаної ухвали до державної виконавчої служби постановою від 18.05.2016 року було відкрито виконавче провадження та 16.06.2016 року він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодні виконавчі дії проведені не були та ухвалу суду державний виконавець в повному обсязі не виконав. Зокрема, заборони щодо відчуження усього майна здійснено державним виконавцем шляхом опечатування вказаної квартири не було. Вказаний примусові дії визначені як обов»язок державного виконавця згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та це єдиний захід з метою унеможливлення розкрадання майна, що перебуває в квартирі померлого спадкодавця. Відтак, заявник вважає оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засідання представник заявника заяву підтримав, з викладених у ній підстав, та просив її задовольнити в повному обсязі.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та державний виконавець Бекірова С.Н .в судове засідання не з»явивлись, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, але їх неявка в силу строків розгляду та вимог ст.386 ЦПК України не є перешкодою для розгляду поданої скарги, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Державної виконавчої служби.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.12.2015 року у справі №761/28780/15-ц із врахуванням ухвали від 28.04.2016 року про виправлення описки було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт та заборону відчуження всього майна, що знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_1

На підставі заяви ОСОБА_1 18.05.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бекіровою С.Н. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частина 5 цієї ж статті встановлює, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з постанови про закриття виконавчого провадження від 07.06.2016 року, то підставами для її винесення стало виконання виконавчого документу в повному обсязі згідно витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №49720945, що на думку державного виконавця є підставою для винесення вказаної постанови на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв»язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Між тим, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За умовами ч.3 ст.11 вказаного Закону Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Як вбачається по змісту ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 21.12.2015 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2016 року, то судом було накладено арешт та заборонено відчуження усього майна, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 яка належить померлому ОСОБА_5

З аналізу змісту вказаних процесуальних документів вбачається на необхідність внесення до реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про накладення арешту та заборону відчуження вказаного майна, але й фактичного виконання вказаного заходу забезпечення позову за умовами п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом щонайменш опечатування вказаної квартири з метою унеможливлення заволодіння майном.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідач ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному наявному доказу належну правову оцінку.

Між тим, доказів опечатування квартири АДРЕСА_1, яка належить померлому ОСОБА_5, державним виконавцем надано не було, що вказує на неповне виконання ухвали суду та передчасного винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2016 року.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 т. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним вжиті не всі дієві заходи щодо виконання ухвали суду про забезпечення позову від 21.12.2015 року, а тому скаргу необхідно задовольнити частково та визнати винесену державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2016 року незаконною та її скасувати, усунувши порушення прав скаржника.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на зазначене та на те, що право на подачу для подальшого виконання і повного виконання ухвали про забезпечення позову від 21.12.2015 року належить стороні заявника як зацікавленій особі та особі у якої вона перебуває, тому вимоги про повернення такої ухвали судом для подальшого виконання не узгоджується із вимогами ст.383-387 ЦПК України, а визнана судом протиправність дій державного виконавця є належним захистом порушених прав скаржника, наслідком якої прийняття для виконання зазначеної ухвали суду.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бекірова С.Н. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 червня 2016 року, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадженням №51134040 від 07.06.2016 року, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Бекіровою Султаніє Наріманівною.

В задоволені решти вимог скарги, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: