У Х В А Л А

30 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року, позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 млн 430 тис. 340 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень у справі з передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256, 258, 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, 2 вересня 2015 року та 2 березня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня та 12 листопада 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість по кредитному договору на користь банку солідарно з боржника та поручителя, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору та додаткових угод до нього, внаслідок чого станом на 5 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 млн 430 тис. 340 грн 56 коп. Розрахунок пені за неналежне виконання зобов'язань боржником було здійснено банком у період з 5 грудня 2013 року по 5 грудня 2014 року, тобто у межах річного строку відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України.

Висновки щодо застосування статей 256, 258, 559 ЦК України зроблені у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, 2 вересня 2015 року, 2 березня 2016 року та в ухвалах від 22 жовтня та 12 листопада 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4, не суперечать висновкам зробленим судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко