АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Енергогаз України» про звернення стягнення на предмет іпотеки , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з даним позовом до відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02.04.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», було укладено Кредитний договір № 800003540, згідно умов якого ОСОБА_4 було надано у кредит грошові кошти у розмірі 7 805 700,00 грн. із сплатою 17% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 02.04.2008 року був укладений іпотечний договір №800003540-Й, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., предметом якого є майнові права на об'єкт будівництва № 10, що знаходиться по АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: квартира НОМЕР_1 поверх 3, кількість кімнат 3, загальна проектна площа 90, 23 кв.м., житлова площа 46, 69 кв.м.

Як було встановлено позивачем, майнові права за договором дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3, що був укладений 11.01.2006 року між ТОВ «Центр Енергогаз України» та ОСОБА_4 щодо квартири АДРЕСА_1 були уступлені ОСОБА_3 відповідно до договору про уступку права вимоги від 03.06.2008 року. В свою чергу, ОСОБА_3 уступив ОСОБА_2 права вимоги по Договору дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 у м. Києві від 11.01.2006 року та Договору про уступку права вимоги від 03.06.2008 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ТОВ «Центр Енергогаз України». 30.06.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8 271 975, 56 грн., позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, шляхом визнання за ПАТ «Альфа Банк» згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права власності на неї за вартістю, визначеною на момент такого набутті на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року даний позов задоволено.

Звернено стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: житлову квартиру НОМЕР_1, загальною площею 90,10 кв.м., житловою площею 46, 40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 30.06.2009 року, шляхом визнання за ПАТ «Альфа Банк» згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права власності за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості з кредитним договором № 800003540 від 02.04.2008 року у розмірі 8 271 975, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення суду від 19.01.2016 року - відмовлено.

В поданій ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 апеляційній скарзі ставиться питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Представник заявника посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, помилковість висновків суду. Зазначає, що на час укладення договору іпотеки Закон України «Про іпотеку» не передбачав можливість передачі майнових прав на об'єкт незавершенного будівництва в якості предмету іпотеки. Вказує, що позовні вимоги про визнання права власності на квартиру не можуть бути задоволені судом, оскільки порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього закону. Оскільки позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, суд повинен був з'ясувати згоду відповідача як іпотекодавця на передачу позивачу предмету іпотеки у власність.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник позивача - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в обраний позивачем спосіб, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем наявності в нього права вимоги до відповідача в рамках заявлених позовних вимог, доведеності розміру та підставності нарахування кредитної заборгованості, а також обґрунтованості вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

Проте погодитися з такими висновками суду у повній мірі не можна.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 11 січня 2006 року між ТОВ «Центр «Енергогаз України» та ОСОБА_4 було укладено договір № Б-3-78 дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 з подальшими доповненнями, відповідно до умов якого ОСОБА_4 взяв участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, а ТОВ «Центр «Енергогаз України» зобов`язалося після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію передати йому документи для оформлення права власності на частину новозбудованого житла, а саме трикімнатної квартири НОМЕР_1 на третьому поверсі.

02 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 800003540, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, кредит у розмірі 7 800 705 грн.,під - 17,00% річних з датою остаточного повернення кредиту - 02.04.2018 року.

В цей же день між сторонами було укладено Іпотечний договір № 800003540-И, відповідно до умов якого, ОСОБА_4,як іпотекодавець у забезпечення виконання ним зобов`язання, визначеного у статті 2 цього договору, передав позивачу ,як іпотекодержателю в іпотеку майнові права на об`єкт дольової участі, будівництво якого не завершено та який стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а іпотекодержатель прийняв його в іпотеку та набув право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншим кредиторами іпотекодавця, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2.1 Іпотечного договору, іпотекою забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього , або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 02.04.2018 року в розмірі 7 800 705,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом згідно умов основного договору, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та законом.

Згідно п. 3.1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є майнові права на об`єкт дольової участі, будівництво якого не завершене та який є власністю іпотекодавця в майбутньому.

03 червня 2008 року між ОСОБА_4,ОСОБА_3 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» було укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до умов якого сторони домовилися про уступку ОСОБА_4 ОСОБА_3 права вимоги за Договором від 11 січня 2006 року № Б-3-78 дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» .

За цим договором ОСОБА_3 набув всі права та обов'язки ОСОБА_4 за основним договором, в тому числі права вимоги від ТОВ «Центр «Енергогаз України» передачі частини новозбудованого житла.

03 червня 2008 року між ОСОБА_3,ОСОБА_2 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» було укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до умов якого сторони домовилися про уступку ОСОБА_3 ОСОБА_2 права вимоги за Договором від 11 січня 2006 року № Б-3-78 дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 та Договору про уступку права вимоги від 03 червня 2008 року.

За змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Після завершення будівництва,30.06.2009 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з 3 кімнат, житловою площею 46,40 кв.м., загальною площею 90,10 кв.м, видане йому Головним управлінням житлового забезпечення, та зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 02.07.2009 р. за реєстровим №9921 в реєстровій книзі д.2086-261.

Судом встановлено, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по сплаті кредитних коштів та відсотків не виконував належним чином і рішенням Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 16.01.2009 року частково задоволено позов ЗАТ «Альфа-Банк» .Стягнуто з ОСОБА_4 та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 7 698 298,32 грн., за нарахованими відсотками - 970,72 грн. та пені - 187706,52 грн., а разом - 8 271 975,56 грн.

Відповідно до п. 6.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 6.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 6.3 цього договору.

Порядок реалізації предмета іпотеки для погашення заборгованості іпотекодавця за основним договором визначається іпотекодержателем та може здійснюватися як із залученням іпотекодавця, так і без нього, всіма можливими засобами, зокрема, але не обмежуючись, через аукціони (прилюдні торги), біржі, тощо. Підписанням цього договору іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду на залишення предмету іпотеки за собою за ціною визначеною в п. 3.3 цього договору, у випадку якщо аукціон (прилюдні торги) оголошено таким, що не відбувся.

Згідно з п. 6.3 договору, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку поза судового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися одним із способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання основного зобов'язання або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотеко держателем.

Відповідно до п. 6.3.3 договору, сторони цим погоджують, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та в порядку, що визначений цим пунктом, іпотекодержатель набуває всіх прав та обов'язків, які належать іпотекодавцю, за договорами, на підставі яких у іпотекодавця виникають майнові права на об`єкт дольової участі.

Пунктом 6.4 Іпотечного договору передбачено, що право вибору способу звернення на предмет іпотеки із числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить іпотекодержателю.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено укладеним між сторонами договором, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

За правилами даної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені.

Однак установивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, суд неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку»,ст.392 ЦК України та не урахував ,що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений позивачем - шляхом визнання права власності на предмет іпотеки можливий лише у позасудовому порядку, й тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Енергогаз України» про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/17351/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10304/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.