Справа № 466/2431/13 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/1696/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року і додаткове рішення цього ж суду від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», відкритого акціонерного товариства «Львівгаз», публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», треті особи: ОСОБА_9, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківської РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про зміну договору найму жилого приміщення, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваними рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року і додатковим рішенням цього ж суду від 24 березня 2016 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_2 просив суд:

- поділити квартиру АДРЕСА_1 на дві квартири із спільними вигодами і укласти з ним договір найму житлового приміщення: ізольованої кімнати площею 11,6 кв. м., лоджії площею 1,6 кв.м., комірки площею 0,5 кв.м., з оформленням особового рахунку;

- визнати наймачем цього житла його сина - ОСОБА_9;

- укласти договір найму житлового приміщення - АДРЕСА_1 (ізольована кімната площею 17,5 кв.м., комірка площею 0,5 кв.м.) з ОСОБА_4 та членом її ім'ї - ОСОБА_9 з укладенням окремого особового рахунку;

- кухню площею 7,4 кв.м., санвузол і коридор залишити у спільному користуванні;

- зобов'язати ЛКП «Рясне - 402», ЛМКП «Львівенерго», ЛМКП «Львівводоканал», ВАТ «Львівгаз» укласти з наймачами окремі договори про надання комунальних послуг;

- встановити спосіб та порядок щомісячної оплати спожитих комунальних послуг: позивач ОСОБА_2 - 1/3, а ОСОБА_4 і ОСОБА_9 - 2/3 від вартості наданих комунальних послуг.

Рішення (як основне, так і додаткове) оскаржив ОСОБА_2 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильного застосував норми матеріального права. Зокрема вказує на те, вимога позивача про встановлення способу та порядку щомісячної оплати комунальних послуг відповідає передбаченому законодавством способу захисту цивільного права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на підтримання скарги, відповідача ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5, а також представників підприємств, що надають комунальні послуги: ОСОБА_6, ОСОБА_7 - на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду (а.с.25).

В квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 - основний квартиронаймач, ОСОБА_4 (колишній член сім'ї), ОСОБА_9 - дочка і ОСОБА_9 - син.

Відмовляючи у позові в частині поділу квартири з метою укладання самостійного договору найму, суд першої інстанції вірно виходив із приписів Житлового кодексу України, зокрема із вимог ст. 63 цього Кодексу, яка передбачає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Місцевий суд, давши належну оцінку доказам у справі, зробив правильний висновок, що ізольована кімната у названій вище квартирі площею 11,6 кв.м. не може бути самостійним предметом договору найму, так як з урахуванням двох її мешканців за розміром вона є менше від встановленого для надання одній особі.

Отже, ця обставина виключає можливість укладання самостійного договору найму, так як це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановлення на квартирний облік.

Не знайшли свого правового обґрунтування вимоги позивача про зобов'язання підприємств, що надають комунальні послуги, укласти з ним окремі договори про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до принципу свободи договору, ніхто не вправі примусити особу до укладання договору.

Одним із способів захисту права у спірних правовідносинах може бути визнання договору укладеним. З такими вимогами ОСОБА_10 до суду не звертався.

Разом із цим слід зазначити, що навіть такі вимоги не підлягали задоволенню, так як спірні правовідносини не свідчать про наявність договірних відносин між позивачем і підприємствами, до того ж за таких обставин вони не могли існувати.

Так, відповідно до Правил користування електричною енергією для населення (постанова Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року) укладання окремого договору на електропостачання кожному із сторін спору можливе лише за умови наявності окремих приладів обліку з розділенням електропроводок у квартирі.

Оскільки ОСОБА_10 не звертався до ПАТ «Львівобленерго» для встановлення окремого приладу обліку електричної енергії, це підприємство не вирішувало такого питання, то такий спір відсутній і підстав для його вирішення в судовому порядку не має.

Фактично з аналогічних підстав не може бути розподілу особового рахунку для оплати послуг з центрального опалення, постачання гарячої і холодної води і водовідведення (п.п. 20, 21 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року).

Відсутні підстави для розподілу особового рахунку на два окремі рахунки для оплати послуг з газопостачання.

Так, відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання (постанова Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року) проведення розподілу особового рахунку №2370036 по нарахуванню та оплаті за спожитий природний газ та укладання окремих договорів про надання населенню послуг з газопостачання можливе лише після присвоєння окремого квартирного номера, так як газопостачання проводиться лише за однією поштовою адресою.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог суд першої інстанції правильно застосував ще й норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом названих вище нормативно правових актів, які регулюють порядок надання споживачам житлово-комунальних послуг та їх оплату, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених нормативів (норм).

Встановлено, що споживачі комунальних послуг споживають їх спільно і зобов'язані нести спільні витрати по їх оплаті.

Правових підстав для встановлення судом розмір витрат, які в майбутньому має нести кожен із споживачів не має, тому суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні і цих вимог.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: