Номер провадження: 22-ц/785/2823/16
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Сєвєрової Є.С., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус П'ятої Одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В., про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого сина ОСОБА_7; 2) визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини строком в один місяць з дня набрання рішення суду законної сили.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її син ОСОБА_7. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як мати померлого, та донька померлого - ОСОБА_5.

До нотаріальної контори вона надала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь відповідачки. Відмовляючись від прийняття спадщини, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, природи правочину, наслідків його вчинення. Вона розуміла, що онука стане спадкоємицею усього будинку, у тому числі і належної її батьку частки, тільки після її смерті. Вважає, що строк для звернення до нотаріальної контори було пропущено нею з поважних причин.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх за викладених у позові підстав.

Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала заяву про визнання позову в повному обсязі.

Третя особа - державний нотаріус П'ятої Одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В. у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Додатково пояснили, що інших спадкоємців за заповітом та за законом немає.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні вважала необхідним скаргу задовольнити. Рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Додатково пояснила, що вона позов бабусі визнає повністю, жодних претензій щодо спадщини не має.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що некоректно заявлено позовні вимоги. Не можна визнати недійсною заяву про відмову від спадщини, оскільки остання є доказовим документом, містить рекомендований характер та не є актом нормативно-правового характеру. З урахуванням предмету позову, судом не приймається визнання відповідачем позову. З урахуванням предмету позову посилання позивача на ст. ст. 229, 1273, 1274 ЦК України є безпідставними (а. с. 78 - 82).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 229, 1268 - 1270, 1273, 1274 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 174, 179, 212, 213 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи, суперечливими є висновки суду першої інстанції про відмову у позові тільки з тих підстав, що позивачка заявила вимогу про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_7 (а. с. 67, )

ОСОБА_4, як мати, та ОСОБА_5, як донька, є спадкоємцями першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. сина/батька - ОСОБА_7 (а. с. 12, 13, 16 - 18, 63). Вказані обставини сторони визнали, а тому вони не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

До складу спадщини входить ? ч. належного померлому житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 9, 68, ).

ОСОБА_5, проживала та була зареєстрована в іншому ніж її батько - ОСОБА_7 місці (а. с. 61 - зворотня сторона - 62), своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_7 (а. с. 42, 56).

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на час смерті останнього проживали та були зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 6, 57 зворотня сторона, 63 зворотня сторона - 64).

Протягом встановленого законом строку, а саме 24.12.2014 р., ОСОБА_4 подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлого сина - ОСОБА_5 (а. с. 8, 66 зворотня сторона)

Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо відмови від спадщини, визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

За правилами, передбаченими ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229 - 231, 233 ЦК.

Згідно із ст. 203 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Встановлено, що ОСОБА_4 відмовляючись від прийняття спадщини, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо прав та обов'язків сторін, оскільки розуміла свою відмову від спадщини на користь онуки, як успадкування останньою усього житлового будинку тільки після її смерті.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову в позові тільки з тих підстав, що були заявлені вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, як окремого документу. Цих висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2008 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Зі змісту підстав позову вбачається, що позивач вважає недійсною свою відмову від прийняття спадщини, а не заяву про відмову від прийняття спадщини. Суд першої інстанції на наведе уваги не звернув, не уточнив у позивача предмет позову, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові тільки з тих підстав, що були заявлені вимоги про визнання недійсним заяви про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до матеріалів справи, 22.10.2015 р. у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_5 надала заяву про визнання позову в повному обсязі (а. с. 34).

У судовому засіданні апеляційного суду відповідачка - ОСОБА_5, як і в суді першої інстанції, після відповідних роз'яснень норм процесуального права щодо наслідків визнання позову, підтвердила своє визнання позову.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов повністю або частково протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи визнає відповідач вимоги позивача, головуючому необхідно уточнити в якій частині визнається позов. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

За наявними, наданими сторонами і дослідженими судом доказами по справі, вбачається, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За вищевказаних обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини за законом підлягає задоволенню.

У задоволенні вимог позивачки про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно відмовити, оскільки як вказувалося вище встановлено, що ОСОБА_4 та її померлий син - ОСОБА_7 на час відкриття спадщини проживали разом та були зареєстровані в спадковому житловому будинку за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 6, 57 зворотня сторона, 63 зворотня сторона - 64). У зв'язку з визнанням недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини, остання вважається такою, що прийняла спадщину (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи щодо повної відмови у позові, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, яким визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7. В решті позову необхідно відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу позовом ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус П'ятої Одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В., про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити частково.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш