АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, який ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169 та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Зазначала, що ОСОБА_3 не знає, грошові кошти, в сумі 100000 грн. від нього не отримувала, при цьому не заперечувала, що підпис на розписці від 17 лютого 2015 року належить саме їй і вона прийняла умови договору позики , проте згідно розписки від 17 лютого 2015 року кошти в розмірі 100 000 грн. отримав саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_2, та те, що станом на 08 лютого 2016 року грошових коштів, у сумі 100 000 грн. від ОСОБА_3 вона не отримувала, просила стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики від 17 лютого 2015 року, в сумі 100 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись у суд з зустрічним позовом, ОСОБА_4 посилався на розписку від 17 лютого 2015 року, відповідно до змісту якої «Я, ОСОБА_2, (код № 19-7103900, місце реєстрації : Київ, АДРЕСА_1) 17 лютого 2015 року отримали від ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) грошову суму у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Вказані грошові кошти зобов'язуюся повернути вчасно до 17 квітня 2015року, в чому і підписуюсь.

Підпис ОСОБА_2

Кошти отримав підпис ОСОБА_3» (а.с.4).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того роду та також якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, долучена до справи розписка містить суперечливі висновки, остільки у вступній частині ОСОБА_2 вказала про отримання нею від ОСОБА_3 грошей у позику, в сумі 100 000 грн., проте в кінці розписки в графі «кошти отримав» підпис стоїть навпроти прізвища ОСОБА_3.

В поясненняхОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_3 не знає, договір позики з ним не укладала, грошових коштів від нього не отримувала, підпис на розписці не ставила.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування між сторонами договірних правовідносин позики; того, що саме ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 грошові кошти, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 762/11278/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10109/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.