Справа № 301/711/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_7, приватний нотаріус Іршавського нотаріального округу Ожеледа Петро Миколайович та Кушницька сільська рада Іршавського району, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 23 липня 2012 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_7, приватний нотаріус Іршавського нотаріального округу Ожеледа П.М. та Кушницька сільська рада Іршавського району, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, від 23 липня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за період шлюбу позивача та ОСОБА_2 подружжям побудовано два житлові будинки: АДРЕСА_1, які подружжя мало намір поділити між своїми дітьми: сином ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_7

23.07.2012 року позивач, будучи співвласником житлового будинку в АДРЕСА_1, надав відповідачці ОСОБА_2 дозвіл на укладення договору дарування будинку. Згідно вказаного договору відповідачка ОСОБА_2 подарувала ? будинку сину - ОСОБА_5, а ? частину будинку - невістці ОСОБА_6

Крім того, відповідачка 21.05.2012 року, а позивач 28.11.2012 року склали заповіти, згідно яких все своє майно заповідали своїй дочці ОСОБА_7 Позивач з дружиною залишилися проживати у житловому будинку в АДРЕСА_1, однак, після їх смерті вказаний будинок мала успадкувати дочка.

26.05.2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано. Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про реальний розподіл будинку в АДРЕСА_1.

Вважав, що відповідачка вже у 2012 році мала умисел на розподіл спільного майна подружжя, з метою обділити майном дочку сторін - ОСОБА_7 В разі володіння такою інформацією, позивач не надав би дозволу на укладення договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки вказаний будинок був спільною сумісною власністю подружжя та, у разі розподілу майна, він міг би претендувати на частку в цьому будинку.

Укладення спірного договору дарування поставило позивача у вкрай невигідні умови, оскільки розподіл майна між колишнім подружжям приведе до того, що дочка позивача - ОСОБА_7 та її неповнолітні діти залишаться без житла.

Просив визнати договір дарування житлового будинку від 23.07.2012 року недійсним, оскільки при його укладенні відповідачка ОСОБА_2 навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що подружжя під час шлюбу збудувало два житлові будинки, щоб забезпечити обох дітей житлом. Вся сім'я проживала в будинку в АДРЕСА_1, а коли був збудований будинок №439, відповідач ОСОБА_5 із своєю сім'єю перейшли жити у новобудову. Так вирішилося, що будинок №439 залишиться сину, а будинок №393 - дочці. У 2012 році дружина позивача - відповідачка ОСОБА_2 умовила позивача дати згоду на укладення договору дарування будинку №439 на користь сина та його дружини - відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позивач дав згоду на укладення спірного договору, оскільки це відповідало його справжній волі, він розумів, що будинок №439 переходить у власність сина та невістки, чого він і бажав. Оскільки сину подарували будинок №439, подружжя склало заповіти, згідно яких все майно переходило у власність дочки ОСОБА_7 Таким чином, будинок №393 згодом мав перейти у власність дочки. Однак, з тих пір відповідачка ОСОБА_2 розлучилася з позивачем та подала позов про розподіл спільного майна, вона намагається вигнати з будинку №393 дочку ОСОБА_7 з сім'єю і таким чином позбавити їх житла. Вважав, що обману під час укладення спірного договору дарування не було, оскільки на той час договір відповідав волі позивача. Однак, на даний час син ображає позивача та виявляє неповагу до нього, тому не заслуговує на будинок. Просив розірвати договір дарування, оскільки його укладенням порушено права дочки та членів її сім'ї.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просив його задовольнити. Посилався на те, що спірний договір, відповідно до ст. 203 ЦК України, суперечить правам та інтересам дочки позивача та відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7, яка після розподілу майна між колишнім подружжям може залишитися без житла. Вважав, що дозвіл на укладення договору дарування будинку позивач надав внаслідок обману з боку своєї дружини, яка вже у 2012 році, передбачаючи майбутнє розлучення, відчужила спільне майно подружжя - будинок №439. Це було зроблено з метою обділити дочку ОСОБА_7, на користь якої склали не договір дарування будинку №393, а заповіт, який можна в будь-який час змінити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях та пояснила, що під час шлюбу з позивачем вони збудували два житлові будинки, які мали перейти у власність двох дітей подружжя. Будинок №393 був зареєстрований на позивача, а будинок №439 - на відповідачку. У 2012 році відповідачка важко захворіла. Оскільки вона знала, що позивач любить сина (ОСОБА_5) більше, ніж дочку (ОСОБА_7.), та у всьому надає йому перевагу, щоб захистити інтереси дочки у випадку своєї смерті, відповідачка у травні 2012 року склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала дочці. Дізнавшись про заповіт, позивач умовив відповідачку подарувати будинок №439, власником якого була відповідачка, сину - ОСОБА_5 З цією метою позивач та син приїхали додому з Москви, де обидва працювали, після чого у липні 2012 року за письмовою згодою позивача, що надана нотаріусу, був укладений спірний договір дарування будинку. Син вже багато років до того проживав в будинку АДРЕСА_1, та вклав у нього свої кошти. Після цього було вирішено, що будинок №393, де проживало подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з повнолітньою дочкою ОСОБА_7 та її сім'єю, залишиться дочці. У листопаді 2012 року за ініціативою відповідачки позивач також склав заповіт на користь дочки ОСОБА_7 У 2015 році між подружжям погіршилися відносини, тому 26.05.2015 року їх шлюб був розірваний. Оскільки позивач постійно ображає відповідачку та виганяє її з дому, посилаючись на те, що будинок №393 їй не належить, відповідачка вимушена була звернутися в суд з позовом про реальний розподіл будинку, який збудований подружжям під час шлюбу, щоб захистити своє право на житло. Вважала, що ніякого обману під час укладення спірного договору дарування не було, договір укладався за ініціативою самого позивача, який надав письмову згоду на його укладення та розумів суть договору. Просила відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що укладення спірного договору дарування повністю відповідало волі позивача, який завжди хотів передати будинок №439 у власність сина, та був укладений саме з ініціативи позивача. Вважала, що позивачем не доведено наявність яких-небудь умисних дій з боку відповідачки, які б свідчили про обман при укладенні спірного договору. Позивач мав можливість укласти на користь дочки договір дарування будинку №393, який зареєстрований саме на позивача, однак, не зробив цього. Звернення відповідачки ОСОБА_2 до суду з позовом про розподіл майна подружжя, пов'язано із захистом відповідачкою своїх майнових та житлових прав, і ніяким чином не пов'язано з бажанням позбавити дочку майна. Заповіти на користь ОСОБА_7 складені подружжям саме за ініціативою відповідачки ОСОБА_2 і є чинними.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив відмовити в позові і розглянути справу по суті без його участі (а.с. 75, 82).

Треті особи Ожеледа П.М. та представник Кушницької сільради в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі (а.с. 51-53).

Відповідачка ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили (а.с. 48-50,79-81).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п.20 Постанова Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, виходячи з підстав і предмету позову, відповідно до ст. 179 ч. 1 ЦПК України, предметом доказування є передусім сам факт обману, позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману.

Згідно договору дарування житлового будинку від 23.07.2012 року, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 ? частини будинку в АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 подарувала ? частину вказаного будинку (а.с. 84).

З матеріалів нотаріальної справи та вказаного договору вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1, належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради №62 від 05.04.2012 року (а.с. 86-88).

Оскільки будинок збудований під час шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 був співвласником будинку.

У судовому засіданні встановлено, що будучи співвласником житлового будинку в АДРЕСА_1, при укладенні спірного договору дарування, позивач надав відповідачці ОСОБА_2 дозвіл на його укладення.

Дана обставина підтверджується заявою ОСОБА_1 від 23.07.2012 року, що міститься в матеріалах нотаріальної справи (а.с. 94).

Згідно вказаної заяви та тексту договору дарування від 23.07.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 розуміючи значення своїх дій, а також зміст заяви та договору дарування, відповідно до власного волевиявлення, у присутності нотаріуса, надав згоду своїй дружині на дарування належного їм на праві спільної сумісної власності будинку на ім'я сина ОСОБА_5 у розмірі ? частини, та невістки ОСОБА_6 у розмірі ? частини.

Вказану обставину підтвердив у судовому засіданні і сам позивач.

Зокрема, він пояснив суду, що подружжя під час шлюбу збудувало два житлові будинки, щоб забезпечити обох дітей житлом. До укладення договору дарування відповідач ОСОБА_5 вже багато років проживав в будинку АДРЕСА_1. Таким чином, подружжям було вирішено, що будинок №439 залишиться сину, а будинок №393 - дочці.

Позивач дав згоду на укладення спірного договору дарування, оскільки це відповідало його справжній волі, він розумів, що будинок №439 переходить у власність сина та невістки безоплатно, чого він і бажав. Він розумів, що укладається саме договір дарування, а не інший договір. Оскільки сину подарували будинок №439, подружжя склало заповіти, згідно яких все майно переходило у власність дочки ОСОБА_7 Таким чином, будинок №393 згодом мав перейти у власність дочки.

Отже, позивач у судовому засіданні підтвердив, що ніякого обману на час укладення договору дарування від 23.07.2012 року не було, оскільки договір відповідав справжній волі позивача, він усвідомлював зміст і природу договору дарування.

Суд критично оцінює твердження позивача про наявність у відповідачки у липні 2012 року умислу на майбутнє розірвання шлюбу і розподіл майна з позивачем. З пояснень самого позивача вбачається, що на день укладення спірного договору він цілком довіряв своїй дружині, оскільки між подружжям були хороші, дружні та довірливі сімейні відносини, нічого не свідчило про їх майбутнє погіршення. Відносини погіршилися тільки у 2015 році, а 26.05.2015 року шлюб між подружжям розірвано. Вказану обставину підтвердила у судовому засіданні і відповідачка ОСОБА_2

Посилання представника позивача на ст.203 ч.6 ЦК України, як на підставу визнання спірного правочину недійсним, суд вважає безпідставним, оскільки переданий за договором дарування житловий будинок №439 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, як власники вони мали право на власний розсуд розпоряджатися належним їм майном, а дочка ОСОБА_7 на день укладення спірного договору вже була повнолітня і права на майно батьків не мала.

Посилання позивача про намагання відповідачки ОСОБА_2 позбавити дочку ОСОБА_7 житла, у зв'язку із зверненням до суду з позовом про реальний розподіл будинку №393, суд до уваги не приймає, оскільки таке не підтверджено належними доказами та не входить до предмету доказування по даному позову. У судовому засіданні встановлено, що на користь дочки ОСОБА_7 позивач та відповідачка ОСОБА_2 залишили заповіти, які є чинними. Крім того, власником будинку №393 є саме позивач і він вправі на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем у судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено ні самого факту обману під час укладення договору дарування від 23.07.2012 року, ні умисних дій відповідачів по введенню позивача в оману, навпаки, позивач підтвердив, що добре розумів як природу правочину, так і його зміст та наслідки, що договір дарування відповідав волевиявленню позивача на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваних, тому підстав для визнання договору дарування житлового будинку від 23.07.2012 року недійсним не має.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 230, 717 України, ст.ст. 11, 15, 57-60, 88 ч.1, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 23 липня 2012 року - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення - у той же строк з дня отримання копії рішення, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських