АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів:Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою через представника ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а :

у травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СклярО.С., в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 20.08.2007 року, укладений між ним та ПАТ «Універсал Банк», скасувати реєстраційний запис щодо реєстрації в Державному реєстрі іпотек іпотеку квартири АДРЕСА_1 та реєстраційний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження даної квартири посилаючись на те, що на час укладення договору право користування квартирою мав його неповнолітній син, проте договір укладено без дозволу органу опіки і піклування.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 02/2-5740/12 Апеляційне провадження № 22-ц-796/7290/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що банку було відомо про те, що позивач має неповнолітнього сина, проте всупереч вимогам закону уклав договір іпотеки без згоди органу опіки і піклування. Незважаючи на те, що дитина не була зареєстрована у квартирі, що передана в іпотеку вона проживала разом з батьком і це було її постійним місцем проживання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її відхилити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Нарапович О.Д. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила апеляційну скаргу відхилити.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 215 цього ж Кодексу рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

У порушення вимог зазначених норм повний текст з викладенням описової та мотивувальної частини рішення відсутній.

За вказаних обставин таке рішення не може залишатися в силі, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Оскільки не має можливості визначити з яких підстав виходив суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, яку оцінку надав доказам, що знаходяться у матеріалах справи при розгляді справи у апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

За матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі - продажу від 23.08.2005 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

20.09.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки у забезпечення зобов`язань останнього за кредитними договорами від 17.08.2007 року та від 20.08.2007 року, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку банку.

Відповідно до довідки ф. 3 від 08.08.2007 року крім позивача, у зазначеній квартирі інші особи не зареєстровані.

У заявах від 20.08.2007 року дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_11 надала свою згоду як другий з подружжя на укладення договору іпотеки та повідомила, що неповнолітній син ОСОБА_12 у зазначеній квартирі не зареєстрований та нею не користується.

Відповідно до довідки ф. 3 від 16.11.2011 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований позивач та члени його сім`ї: дружина ОСОБА_11 з 06.12.2007 року, син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.12.2007 року та дочка ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 03.07.2008 року.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Оскільки при укладенні договору позивачем були надані докази про те, що неповнолітній син у квартирі, яка передається в іпотеку не зареєстрований, про права дитини щодо користування цією квартирою позивач банку не повідомляв, більш того, дружина позивача (мати дитини) подала заяву, у якій вказала, що дитина не має права користування цією квартирою колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору іпотеки недійним. Крім того, при розгляді справи не встановлено, що укладення договору іпотеки без згоди органу опіки і піклування призвело до звуження обсягу прав неповнолітнього сина позивача на користування житлом чи майнових прав дитини.

При цьому колегія суддів враховує правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 року № 6-384 цс15, від 20.01.2016 року № 6-2940 цс15, від10.02.2016 року № 6-3005 цс15, від 06.04.2016 року № 6-589 цс16, від 22.06.2016 року № 6-1024 цс 16,

Реєстрація у спірній квартирі дружини позивача та його дітей, яка була здійснена після укладення договору іпотеки, не впливає на вирішення питання про визнання угоди недійсною, оскільки підстави для визнання угоди недійсною мають існувати на час укладення угоди. Такі підстави на час укладення угоди відсутні.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, який у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді