Справа № 216/1869/16-ц
Провадження №2/216/1486/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Мясоєдової О.М.,

за участю секретаря - Крейси О.О.

представника позивача -ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс»,приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсною реєстрації права власності, визнання права власності на квартиру в прядку спадкування. В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що 30 січня 2008 року він уклав з відкритим товариством «Сведбанк» кредитний договір № 0307/0108/88-010 та отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США. В забезпечення зобовязання, його батько ОСОБА_6 уклав договір іпотеки щодо належної йому квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Погребняка (нині Алмазна)АДРЕСА_1. 10 лютого 2009 року ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру. Позивач вказує, що постійно проживав разом з батьком у вказаній квартирі, від спадщини не відмовлявся, однак до нотаріуса щодо оформлення спадщини звернувся лише зараз. Отримати свідоцтво про спадщину на вказане майно він не може, оскільки право власності на підставі договору іпотеки, без його відома 29.09.2015 року зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_5 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс». Дізнавшись про це, він став виясняти, як таке могло відбутися та взнав, що «Факторингова компанія «Вектор плюс» придбала за факторинговим договором, укладеним із банком право вимоги за кредитним договором та звернулась до нотаріуса, щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки. Він вважає, що реєстрація відбулася з порушенням вимог закону та договору, оскільки його не було повідомлено про намір скористатись позасудовим порядком врегулювання спору, він не отримував письмову вимогу про усунення порушення за кредитним договором. Просив визнати недійсною реєстрацію права власності на квартиру за «Факторинговою компанією «Вектор плюс» та визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_7 змінювала позовні вимоги, згідно останньої редакції позову від 21.09.2016 року, яка і була предметом розгляду, позивач предявив позов до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та приватного нотаріуса ОСОБА_5 Просив визнати реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», здійснену приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 29.09.2015 року на підставі договору іпотеки серії та номер 654, виданий 30.01.2008 року недійсною з тих підстав, що повноваження нотаріуса на виконання реєстраційної дії у Державному реєстрі прав, повязані законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Так, як нотаріус ОСОБА_5 ніякої нотаріальної дії з квартирою не вчиняла, то не мала права здійснювати реєстрацію права власності за відповідачем - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Крім того, позивач зазначав, що згідно договору іпотеки, саме за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя можливе звернення стягнення у позасудовому порядку. Такий договір не укладався. Крім того, ОСОБА_4 зазначав, що він ,як боржник, та як правонаступник прав іпотекодавця , він не отримував письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором, та повідомлення про наміри щодо реєстрації права власності у випадку не виконання цієї вимоги, як це передбачено Законом України «Про іпотеку». З цих підстав позивач просив визнати реєстрацію права власності на квартиру недійсною. Також позивач просив визнати за ним право власності на цю квартиру, в порядку спадкування після смерті батька, так як він є єдиним спадкоємцем, постійно проживав з батьком, однак через реєстрацію права власності за іншою особою не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса (а.с 27-28 позовна заява від 21.09.2016 р.).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4- ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримала в частині визнання недійсною реєстрацію права власності з підстав викладених у позовній заяві. Щодо вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, просила залишити без розгляду, про що подала письмову заяву (а.с 111-112).

Представник відповідача «Факторингової компанії «Вектор плюс» ОСОБА_2 проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення (а.с105-107). Крім того пояснив суду, що за факторинговим договором та договором про відступлення прав за іпотечним договором компанія отримала право вимоги заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки. Вважає, що право позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено безпосередньо у договорі про іпотеку, який було підписано сторонами, відповідне застереження у договорі є. Нотаріусу ОСОБА_5 був поданий повний пакет необхідних документів та необхідні повноваження нотаріусу надано відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Письмові вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були направлені, а що вони не були отримані позивачем, то це не є порушенням з боку компанії. Крім того, зазначив, що раніше судом було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_4 та його батька заборгованості за кредитним договором, отже відповідач обізнаний про наявність боргу, не оспорив кредитний договорів, договір іпотеки, не погасив заборгованості, а отже компанія мала право задовольнити вимоги забезпечені іпотекою шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вважав, що ОСОБА_4 не є належним позивачем так як не надав доказів на підтвердження свого порушеного права.

Відповідач -приватний нотаріус ОСОБА_5 до зали судового засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином ,суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутності і проти цього представники сторін не заперечували.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_4 та відкритим товариством «Сведбанк» укладено кредитний договір № 0307/0108/88-010, відповідно до якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у розмір 25 000 доларів США, а ОСОБА_4 повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 8-9).

В забезпечення виконання зобовязання між банком та ОСОБА_6 30.01.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобовязання, іпотекодавець передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_3 Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8І.(72-73) .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2010 року за позовом ПАТ «Сведбанк» з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стягнуто 211 397 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором (а.с.10-11).Рішення суду не виконано .

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» уклали договір факторингу № 15, на підставі якого банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками (а.с13-16).

29 вересня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки. Цього ж дня нотаріусом здійснено таку реєстрацію (а.с 70-83 ).

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15), та в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як убачається із договору іпотеки № 0307/0108/88-010-Z-1 від 30.01.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_6, предметом іпотеки є квартира № 87, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., розташована в будинку № 25 по вул. Погребняка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. Так п.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

З наведеного, суд вважає, що договором іпотеки укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_6 передбачено такий позасудовий спосіб урегулювання як реєстрація права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

До заяви нотаріусу про реєстрацію права власності на квартиру Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» додало пакет документів, у тому числі заяву нотаріуса ОСОБА_9, в якій нотаріус засвідчує передачу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 15.07.2015 року заяви ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» щодо наявності заборгованості та вимоги дострокового виконання зобовязання і наміру звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, далі, з тексту заяви вбачається, що вимога ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» передана цінним рекомендованим листом із зворотнім повідомлення через ДП «Укрпошта» та листи повернені за закінченням строку зберігання .Отже, вони не були вручені адресату, та більш того, ОСОБА_6 помер 10.02.2009 року (а.с…4). Таким чином, не можна вважати, що боржник був повідомлений про наміри відповідачапро звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань та щодо вимоги про сплату заборгованості на користь правонаступника. Крім того, відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник був повідомлений про заміну кредитора з ВАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно до вказаного Закону - державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» - у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Таким чином, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не відповідали вимогам закону, а тому реєстрацію слід визнати недійсною.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині, що позивач ОСОБА_4 є неналежним позивачем, оскільки суду надано копію витягу зі спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи за заявою ОСОБА_4, яка свідчить про наміри оформити спадкове майно та докази щодо постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті на підтвердження факту прийняття спадщини (а.с.3,109) .

Враховуючи вищевикладене , суд вважає ,що вимоги позивача про визнання реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», здійснену приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 29.09.2015 року на підставі договору іпотеки серії та номер 654, виданий 30.01.2008 року недійсною , підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 203, 546 ,575 , 1054,1049, 1218, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 213-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс»,приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання права власності-задовольнити.

Визнати реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», здійснену приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 29.09.2015 року на підставі договору іпотеки серії та номер 654, виданий 30.01.2008 року недійсною.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.М. Мясоєдова