АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 672/541/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1570/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Городоцької районної ради про визнання частково недійсними правовстановлюючих документів та визнання права власності на частину домоволодіння з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1, Городоцької районної ради (діла районна рада), про визнання частково недійсними свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване по вулиці Медоборній, 74 в с. Юринці Городоцьког району Хмельницької області, виданого 10.11.1990 року виконкомом Городоцької районної ради народних депутатів; визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.02.2015 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу, реєстраційний номер 162; визнання права власності на ? частину жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: Хмельницька обл., Городоцький р-н, с. Юринці, вул. Медоборна, 74, яке належало померлій ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позову зазначили, що вони мають право на частину спірного домоволодіння, яке відносилося до суспільної групи колгоспний двір, оскільки їх матір, ОСОБА_5, яка померла 23.07.2011 року була членом цього двору з 1980 року, проживаючи спільно єдиною сімєю з головою колгоспного двору, ОСОБА_6 На підставі заповіту вони оформили спадщину на земельну ділянку. Однак на частину домоволодіння оформити спадщину не мають можливості, оскільки відповідач ОСОБА_1, внук ОСОБА_6, на підставі заповіту останнього, оформив право власності виключно на своє ім'я, порушивши таким чином їх право на ? частку (по ? частці кожному) на спірний будинок з господарськими спорудами.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 липня 2015 року позов було задоволено. Визнано частково недійсними свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване по вулиці Медоборній, 74, в с. Юринці Городоцького району Хмельницької області, видане 10.11.1990 року виконавчим комітетом Городоцької районної ради народних депутатів та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.02.2015 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за номером 162. Визнано право власності на спадкове майно, що належить колгоспному двору в розмірі ? частини жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: Хмельницька обл., Городоцький р-н, с. Юринці, вул. Медоборна, 74, яке належало померлій ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом за її дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у рівних частках, по ? кожному. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати в розмірі по 243,60 грн. кожному, а також з Городоцької районної ради на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 121,80 грн. кожному.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта суд невірно встановив фактичні обставини справи, однобічно та необєктивно дослідив докази, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом не було взято до уваги тієї обставини, що його дід, ОСОБА_6 був єдиними власником спірного будинковолодіння, тому і його право на нього є законним, оскільки спірне майно було ним отримано в порядку спадкування за заповітом. Матір позивачів, ОСОБА_5 не мала жодного відношення до майна, не приймала ніякої участі у його будівництві та ремонті. Судом також не враховано, що ОСОБА_5 померла 23.07.2011 року, а ОСОБА_6 помер 12.12.2013 року, тому він в силу закону успадкував частину майна померлої дружини, в звязку з чим частка позивачів не може бути ?, і, відповідно, підлягає зменшенню. Не було також досліджено обставини щодо належності спірного домоволодіння до суспільної групи колгоспний двір та його членів. Позивачі пропустили строк звернення до суду, оскільки через 6 місяців з дня відкриття спадщини, 23.07.2011 року, у них виникло право на спадкове майно, тобто з 24.01.2012 року вони дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а до суду звернулися лише 08.04.2015 року, тобто через 3 роки та 2,5 місяці. Було допущено порушення також і норм процесуального закону, оскільки не розяснено йому, як відповідачу, його процесуальних прав, зокрема, на належну правову допомогу.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасник процесу в суд не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, допустив порушення норм матеріального права, в звязку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що домоволодіння № 74 по вулиці Медоборній в с. Юринці Городоцького району станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи колгоспного двору, і в ньому на постійній основі проживали та були зареєстровані ОСОБА_6, голова двору, та його дружина, ОСОБА_5, член колгоспного двору.

З 02.06.1981 року ОСОБА_5 почала проживати у спірному будинку як дружина ОСОБА_6, без реєстрації шлюбу, який був між ними зареєстровано 11.01.1998 року.

23.07.2011 року померла ОСОБА_5, а 12.12.2013 року помер її чоловік, ОСОБА_6

На підставі заповіту, діти ОСОБА_5, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.10.2012 року, яка складається з земельної ділянки площею 2,82 га.

Відповідно до заповіту, внук ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_1, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння № 74 по вулиці Медоборній в с. Юринці Городоцького району.

Спадкодавцю ОСОБА_6 будинок з господарськими спорудами належав на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 10.11.1990 року виконкомом Городоцької районної ради народних депутатів.

Вказані обставини підтверджені належними та допустити доказами, у відповідності з вимогами ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оцінка яких проведена судом з дотриманням ст. 212 ЦПК України.

Зокрема, зі змісту довідки виконкому Юринецької сільської ради №339 від 16.05.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 1980 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. В довідці №377 від 30.05.2014 року виконкому Юринецької сільської ради вказано про те, що відповідно до даних погосподарських книг, ОСОБА_5 була зареєстрована в господарстві ОСОБА_6 з 02.06.1981 року по день смерті, 23.07.2011 року. За даними погосподарської книги с. Юринці, станом на 25.03.1991 року у спірному домоволодінні було зареєстровано та проживало двоє осіб: ОСОБА_6, голова двору та ОСОБА_5, співмешканка, суспільна група двору колгоспний двір (довідка виконкому сільради №131 від 01.08.2014 року). Відповідно до архівної довідки Городоцької районної ради №155 від 29.07.2014 року, в книзі обліку членів колгоспу та їх сімей за 1971-1991 роки значаться відомості про те, що ОСОБА_6 в період з 1971 року по 1982 рік працював механізатором в спецгоспі „Дружба с. Юринці, а з 1992 року по 1997 рік в КСП „Дружба с. Юринці. Як вбачається з виписки з погосподарської книги Юринецької сільської ради на господарство ОСОБА_8, за період 1980 2011 років ОСОБА_6 та ОСОБА_5 постійно проживали у спірному будинку, обліковувалися як, відповідно, голова та член двору, станом на 1991 рік інших членів двору зареєстровано не було.

Вищевказані дані мають обєктивний характер, не були спростовані відповідачем у передбаченому процесуальним законом порядку, узгоджуються з іншими матеріалами справи, тому вони правомірно були прийняті судом до уваги.

Твердження апелянта про відсутність в справі доказів щодо належності спірного домоволодіння до колгоспного двору та перебування ОСОБА_5 в членах цього двору не спростовують висновків суду в цій частині, є безпідставними, не підтверджені жодними доказами.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався „Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, згодом аналогічними „Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за №5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року, № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, приймаючи до уваги також вимоги п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року, № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, висновки суду про те, що спірне будинковолодіння мало статус майна колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, а членом ОСОБА_5, відповідають фактичним обставинам та вимогам закону.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки матері позивачів, як члену колгоспного двору, належала ? частина спірного домоволодіння, тому вони, як спадкоємці першої черги за законом, мають рівні права на цю частину будинку та господарських споруд, однак відповідач ОСОБА_1 порушив їх право, оскільки отримав у власність усе майно на підставі заповіту.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 120, 123 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. А згідно ст. 112 цього Кодексу майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам.

Виходячи зі змісту цієї статті кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Враховуючи викладені норми закону та встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 15.04.1991 року кожному з членів колгоспного двору вищевказане домоволодіння належало в рівних частках тобто, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, по 1/2 частці кожному.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається.

Згідно ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах про захист права приватної власності загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні застосовуються з 1 липня 1990 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 після смерті своєї дружини, ОСОБА_5 разом з її дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2011 році успадкували її частку в колгоспному дворі в розмірі ?. Таким чином частка ОСОБА_6 станом на 12.12.2013 року становила 2/3 частини. Частка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить по 1/6 частині кожному.

Розмір частки ОСОБА_1 в майні колгоспного двору, а саме, спірного будинку з господарськими спорудами, після смерті його діда, ОСОБА_6, з урахуванням частки позивачів, успадкованої після смерті матері, ОСОБА_5, становитиме 2/3.

При цьому слід зауважити, що на момент смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 постійно проживав з нею в одному будинку, а позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері в порядку та строки, передбачені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Заява апелянта про застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки такі вимоги на заявлялися стороною під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 приймав участь в розгляді даної справи в Городоцькому районному суді через свого представника, ОСОБА_9, яка безпосередньо представляла інтереси відповідача в судових засіданнях на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.05.2015 року.

Однак ні сам відповідач, ні його представник не зверталися до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, хоча надавали суду письмові заперечення проти позовних вимог (а.с. 40, 65).

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права щодо нерозяснення йому можливих негативних наслідків участі у справі його представника ОСОБА_9, який, на його думку, недостатньо професійно здійснював його представництво в суді, є безпідставним, оскільки представництво інтересів в суді, вибір конкретної особи, яка представлятиме сторону в судовому процесі, є прерогативою виключно сторони, і перекладання цих обовязків на суд є необґрунтованим.

В той же час необхідно зауважити, що суд, прийшовши до висновку про необхідність визнання частково недійсним свідоцтв, не визначився в якій саме частині спірні правочини є недійсними, не зясував вимоги позивачів в цій частині.

Усуваючи цей недолік, діючи у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, колегія апеляційного суду приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та визнання недійсними оспорюваних свідоцтв в частині, що стосується визнання права власності на спірне домоволодіння в цілому за ОСОБА_6 та визнання права на спадкове майно за ОСОБА_1 також в цілому на весь будинок та господарські будівлі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: Хмельницька область, Городоцький район, с. Юринці, вул. Медоборна, 74, в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на ? частини вказаного домоволодіння.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.02.2015 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за номером 162, в частині визнання за ОСОБА_1 права на 2/3 частини спадково майна, а саме, на домоволодіння, що розташоване за адресою: Хмельницька область, Городоцький район, с. Юринці, вул. Медоборна, 74.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, по 1/6 частці кожному, право власності на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: Хмельницька область, Городоцький район, с. Юринці, вул. Медоборна, 74, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 23.07.2011 року.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 59