Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/3190/15 -ц Головуючий у 1 інстанції Парій О.В.
Номер провадження 22-ц/778/3259/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначивши, що між позивачем та відповідачем 14 серпня 2007 року було укладений кредитний договір № ZPВ0АU19090061, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 10 141,41 доларів США на термін до 13 серпня 2014 року.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості за договором.

У звязку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 02 березня 2015 року в сумі 45 980,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 березня 2015 року складає 1 234 586,36 грн., та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPВ0АU19090061 від 14 серпня 2007 року станом на 02 березня 2015 року в розмірі 760 014 гривень 25 копійок, а також судовий збір в розмірі 2 255 гривень 56 копійок, всього 762 269 гривень 81 копійка.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року між ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZPB0AU19090061 (надалі Договір), за яким ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 10 141,41 доларів США на строк до 13.08.2014р. Погашення кредиту визначено щомісячними платежами у розмірі 194,13 доларів США.

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за договором виступив автомобіль JAC HFC1020K, номер кузова НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України ).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України ), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599,600,601,604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України ).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК ).

За змістом п. 24 Заставного договору при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, шляхом його продажу, банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості, встановленої банком, але не нижче 50% від повної вартості згідно п. 9 Договору. Договір купівлі-продажу предмета застави укладається банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на предмет застави.

У випадку, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимог з іншого майна заставодавця, у першу чергу перед іншими кредиторами.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається, що відповідач добровільно віддав банку автомобіль, для його реалізації у рахунок боргу ще 20.02.2009р., що також підтверджується актом приймання автомобіля. 16.02.2009р. ОСОБА_3 надав довіреність ПАТ КБ «Приватбанк» на розпорядження автомобілем з правом зняття з обліку (а.с. 212). Автомобіль було знято з обліку 27.02.2009р. Довгий час автомобіль перебував у позивача.

Лише 06.01.2015р. автомобіль було реалізовано, кошти від реалізації в розмірі 1 806,64 доларів США були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи не містять доказів того, що передачею Банку предмета застави, зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором припинились належним виконанням у розумінні ст. 599 ЦК України. Тому доводи відповідача про те, що передаючи заставний автомобіль Банку він вважав, що в такий спосіб повністю розрахувався з Банком за кредитним договором є неспроможними.

Таким чином, позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 904,64 доларів США та процентів за користування у розмірі 8 127,79 доларів США є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Суд першої інстанції правомірно відхилив заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки у 2013 році відбулося переривання строку, предявленням позивачем позову про звернення стягнення на предмет застави та винесенням Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15.04.2013р. рішення з цього приводу.

Стосовно стягнення з відповідача на користь Банку пені за кредитним договором у розмірі 10 264,95 доларів США, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня, штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання . Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України ).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України).

Умовами п.4.1 кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме, пеня у розмірі 0,15 % за прострочення платежу, проте не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість по пені в сумі 27 124,84 доларів США утворилась за період з 24.09.2007 року по 02.03.2015 року. Судом першої інстанції пеня була стягнута в межах строку давності за останній рік у розмірі 10 264,95 доларів США. Борг відповідача за кредитним договором станом на грудень 2008 року становив 9 804,09 доларів США, який складався із тіла кредиту 9 609,79 доларів США, відсотків 178,44 доларів США, пені 1,66 доларів США, комісії 14,2 доларів США.

Реалізація предмету застави, Банком була здійснена лише 06 січня 2015 року за ціною 1 806,64 доларів США. Банком не доведено будь-яких дій направлених на реалізацію вказаного автомобіля протягом шести років, наявність перешкод з боку відповідача у його реалізації та інших пояснень тривалої бездіяльності Банку в реалізації заставного майна переданого банку у рахунок заборгованості, що на переконання колегії суддів свідчить про те, що ОСОБА_4 володіючи заставним майном не здійснював ніяких дій для його реалізації що спричинило збільшення загальної заборгованості за кредитним договором, яка була лише частково погашена за рахунок реалізації заставного майна.

Такі дії Банку є недобросовісними і слугують підставою в порядку ст.ст. 551,616 ЦК України для зменшення розміру пені за кредитним договором.

Судом першої інстанції на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України було зменшено суму пені до 10 264,95 доларів США.

Проте, з урахуванням викладених обставин у справі (розміру пені, недобросовісних дій позивача з реалізації заставного майна) виходячи із загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 13 429,05 грн., що еквівалентно 500 доларам США.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені зміні. У звязку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у гривневому еквіваленті у сумі 501 123 грн. 26 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк пені з 10 264,95 доларів США, що еквівалентно 275 716 грн. 56 коп. до 500 доларів США, що еквівалентно 13 429 грн. 05 коп. В звязку з чим загальною сумою заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк вважати 501 123 грн. 26 коп. (п»ятсот одна тисяча сто двадцять три гривні 26 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк судовий збір у розмірі 1 483 грн. 17 коп. (одна тисяча чотириста вісімдесят три гривні 17 коп.).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: