АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1630/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,

в с т а н о в и л а :

16 лютого 2016 р. ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, посилаючись на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 7 жовтня 1995 р. по 7 квітня 1998 р. За час подружнього життя у них 16 січня 1998 р. народився син - ОСОБА_8.

Відповідно до рішення суду відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини. На час подання позову виплата аліментів припинена у звязку з досягненням сином повноліття.

Син, ОСОБА_8, знаходиться повністю на утриманні позивача. З 1 вересня 2015 р. навчається на першому курсі денної форми навчання, державне замовлення в Черкаському державному технологічному університеті та Східноєвропейському університеті економіки та менеджменту на контрактній формі навчання, закінчення терміну навчання 2019 рік. Загальна вартість освітньої послуги складає 30 000 грн. Позивач працює одна, заробітку не достатньо для матеріального утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися.

Виходячи з викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_9, який продовжує навчання, 2 000 грн. щомісяця та 3 750 грн. на покриття витрат на дитину, що фактично були понесені нею за оплату навчання.

До початку розгляду справи по суті, позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, 800 грн. щомісяця та 3 750 грн. на покриття витрат на дитину, що фактично були понесені нею за оплату навчання.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 р. позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який продовжує навчання, в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 16 лютого 2016 р. до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судове рішення, як таке, що порушує його майнові права, й ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому вказав, що він, до повноліття сина, сплачував аліменти на його утримання. На даний час син є повнолітнім та з 01 вересня 2015 р. навчається на будівельному факультеті Черкаського державного технологічного університету за державним замовленням денної форми навчання, а також здобуває другу вищу освіту у Східноєвропейському університеті економіки та менеджменту на контрактній формі навчання, закінчення терміну навчання 2019 рік. Загальна вартість освітньої послуги складає 30 000 гривень.

Крім того, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_10, 2009 р. н. Він, внаслідок хронічних захворювань, потребує лікування, що підтверджується довідкою першої Черкаської поліклініки від 05 травня 2016 р. Вважає, що діючим законодавством не передбачене обовязкове стягнення з батьків коштів на оплату навчання дитини на контрактній основі на користь особи, яка сплатила кошти по контракту, крім того син отримує стипендію, а тому, з огляду на викладені обставини, син здатний частково приймати участь у оплаті вартості свого навчання, тоді як у нього особисто, відсутня фінансова можливість надавати допомогу, передбачену ст. ст. 199, 200 СК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11, ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, до скасування з ухваленням нового рішення в цій частині, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, коштів в розмірі 500 грн., суд виходив з того, що в останнього є можливість у наданні такої допомоги, а її розмір в сумі з розміром аліментів на неповнолітню доньку відповідача не перевищує 50 % його встановлених доходів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 3 750 грн. як витрат за оплату навчання, суд виходив з вимог ст. 185 СК України, на яку посилався позивач при зверненні до суду, та яка регулює відносини щодо додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів з приведеними висновками суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, не погоджується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках встановлених законом, до суду можуть звернутись, зокрема особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 жовтня 1995 р. по 7 квітня 1998 р. За час подружнього життя у них 16 січня 1998 р. народився син - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР № 029127.

Відповідно до довідки КП «Придніпровський СУБ» № 149 від 19.01.2016 р. та копій паспортів громадян України, позивач ОСОБА_7 та повнолітній син сторін ОСОБА_8 зареєстровані та проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки від 19 січня 2016 р. № 13 виданої ЧДТУ, ОСОБА_8 навчається на першому курсі денної форми навчання, державного замовлення, в Черкаському державному технологічному університеті та згідно з Договором б/н про навчання від 7 серпня 2015 р., одночасно є студентом Східноєвропейського університету економіки та менеджменту контрактної заочної форми навчання, закінчення терміну навчання у 2019 р., вартість освітньої послуги становить 7 500 грн. на рік, а загальна вартість освітньої послуги становить 30 000 грн.

Звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх повнолітній син, продовжує навчання та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, в тому числі вона здійснює оплату вартості його навчання, а враховуючи, те що власних доходів не достатньо просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина ОСОБА_9 кошти в розмірі 800 грн. щомісяця та 3 750 грн. на покриття додаткових витрат на дитину, що фактично були понесені нею за оплату навчання, що стверджується відповідними квитанціями.

Позивачем, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції надані дві копії квитанцій про сплату 1 курсу освітньої послуги, згідно яких вона сплатила 7 500 грн. двома сумами по 3 750 грн.

Разом з тим, належних доказів щодо розміру та періоду отримання ОСОБА_8 стипендії в Черкаському державному технологічному університеті матеріали справи не містять. Вимога суду апеляційної інстанції, щодо надання довідки про розмір стипендії та про матеріальне становище позивача, залишена останнім без задоволення.

Проте, згідно до вимог статей 200 та 182 СК України, яка регламентує обставини, які враховуються судом, при визначені розміру аліментів з одного з батьків, зокрема і на повнолітніх дочку, сина, суд враховує матеріальне становище дитини та бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

При зясуванні матеріального становища та інших обставин, що мають істотне значення судом першої інстанції встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до довідки першої Черкаської міської поліклініки від 05 травня 2016 р. внаслідок хронічних захворювань відповідач потребує лікування.

З довідки від 14 березня 2016 р. № 20/01-14 вбачається, що ОСОБА_6 працює артистом оркестру народних інструментів КЗ «Черкаська обласна філармонія Черкаської обласної ради», отримує заробітну платню, яка з вересня 2015 р. по лютий 2015 р. становить 18794,08 грн. сума нарахованого доходу, сума виплаченого доходу 11 895, 35 грн.

Офіційна заробітна плата відповідача є єдиним достеменно встановленим джерелом його доходів, тоді як жодних доказів щодо будь-яких інших джерел сторони, як в суді першої так і апеляційної інстанції суду не надали.

Сімейним законодавством України обовязок утримувати не лише неповнолітніх, але і повнолітніх дітей, що зокрема продовжують навчання, покладено на їх батьків (глава 16 СК України), але він не є безумовним.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є потреба у зазначеній матеріальній допомозі саме у звязку з навчанням, та можливість її надання батьками.

Крім того, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст. 199 СК України).

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. ст. 30, 34 ЦК України особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

У виключних випадках, за наявності підстав передбачених ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність особи.

Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_7 надано право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, лише в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_8, але не наділяє її правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в тому числі аліментів на свою користь.

З правового аналізу ст. ст. 3, 29, 45, 46 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_7Ф, як мати повнолітнього сина ОСОБА_8, який продовжує навчання, має право звернутись, в інтересах останнього, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте оскільки ОСОБА_8 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме він повинен бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

Ці положення Закону при вирішенні позову судом першої інстанції не враховані, аліменти стягнуті на користь матері повнолітнього ОСОБА_8, сам же він як сторона по справі не залучений.

Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини, ОСОБА_7 не може мати статусу позивача у правовідносинах щодо аліментних зобовязань батька повнолітнього сина, що продовжує навчання у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому такі вимоги ОСОБА_7 не можуть бути задоволені.

Крім того, на ряду з викладеним судом першої інстанції не було встановлено ні дохід ОСОБА_7, ні отримання сином ОСОБА_9 будь-яких доходів, в тому числі стипендії. Зазначене необхідне для балансу потреби неповнолітнього, що продовжує навчання та матеріальної можливості батьків надавати таку допомогу.

Таким чином суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення в частині задоволених позовних вимог.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в справі позивача. Право звернення до суду з позовом особисто чи через представника, належить виключно тій особі, яка вважає своє право порушеним, невизнаним або оспорюваним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

За викладених обставин, вважати законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції немає підстав, оскільки при його ухваленні судом порушені норми матеріального та процесуального права, а саме задоволено позов особи не наділеної правом матеріально-правової вимоги до відповідача у своїх інтересах, а лише через інститут представництва.

Таким чином апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину на користь позивача на підставі ст. 185 СК України, виходячи з наступного.

Норми глави 16 СК України, яка визначає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Разом з тим, за наявності даного рішення суду, ОСОБА_8 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення на його користь, аліментів, у звязку з продовженням навчання.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_8 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8, відмовити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення витрат за оплату за навчання залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :