АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5923/16 Справа № 201/2858/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та звільнення з під арешту майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 29 лютого 2016 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та звільнення з під арешту майна. Позивач посилалася на те, що вона.із 04 липня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Стосунки в сім'ї склалися добре, мають спільне майно, спільне господарство, кошти та інше. За час шлюбу в березні 2009 року ними в передбаченому законом порядку було придбано автомобіль «ТOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, легковий седан - В, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, який було оформлено та зареєстровано на чоловіка (відповідач). Цей автомобіль є їх спільною власністю, він придбаний на їх спільні кошти в період шлюбу і вони з чоловіком вказаним автомобілем спільно користувалися.

Але вона дізналася, що державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесена постанова про арешт вказаного автомобіля, вилучення його в рахунок виконання судового рішення про стягнення боргу із чоловіка, автомобіль вилучено. Вважала такі дії протиправними, оскільки автомобіль знаходиться у володінні не тільки відповідача, порушені і її права та закон, оскільки вона не може користуватися своїм майном. Звернулася до відповідача і третьої особи з питанням переоформлення цієї автомашини, визначення їх часток власності на неї, але отримала відмову через арешт автомобіля і оформлення його тільки на відповідача. В добровільному порядку питання не вирішено. Просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «ТOYOTA COROLLA», державний номер НОМЕР_1, та звільнити з-під арешту цей автомобіль, задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль «ТOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, легковий седан - В, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, та звільнено з-під арешту цей автомобіль.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховані обставини у справі, а тому просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції посилався на те, що позивач ОСОБА_3 із 04 липня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Стосунки в сім'ї склалися добре, мають спільне майно, спільне господарство, кошти та інше. За час шлюбу в березні 2009 року ними в передбаченому законом порядку було придбано автомобіль «ТOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, легковий седан - В, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, який було оформлено та зареєстровано на чоловіка (відповідач). Цей автомобіль є їх спільною власністю, він придбаний на їх спільні кошти в період шлюбу і вони з чоловіком вказаним автомобілем спільно користувалися.

20 червня 2014 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ згідно із виконавчим листом від 12 червня 2014 року, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська відповідно до рішення від 09 січня 2014 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 80930 грн., прийнята постанова про арешт рухомого і нерухомого майна відповідача; це, на думку виконавця, стосувалося лише вказаного автомобіля сторін, вилучення його в рахунок виконання судового рішення про стягнення боргу з відповідача, автомобіль вилучено.

Суд вважав, що обставини позову підтверджуються також письмовими документами і матеріалами справи. Для упорядкування документів і вирішення питань з майном позивач вимушений звертатися до суду, тому суд вважав заяву такою, що підлягає задоволенню, посилаючись на положення ст. 15, 16 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 із 04 липня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4. Сторони мають спільне майно. За час шлюбу в березні 2009 року було придбано автомобіль «ТOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, легковий седан - В, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, який було оформлено та зареєстровано на відповідача.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст. 41 Конституції України, ст. 60, 61, 63 СК України, роз'яснення, викладені у п. 23, 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та зазначив, що автомобіль був придбаний у період шлюбу, а тому має правовий режим спільного сумісного майна. Автомобіль зараз оформлений і знаходиться в володінні відповідача, чим порушені права позивача та закон.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст. 71 СК України).

Також, відповідно до п. 25 даної постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду із таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Грошової компенсації відповідач на депозитний рахунок суду не вносив.

20 червня 2014 року державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Лижник С.О згідно із виконавчим листом 201/7757/13-ц, виданим 12 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська відповідно до рішення від 09 січня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення «авансу» 80930 гривень на користь ОСОБА_2, прийняв постанову про арешт рухомого і нерухомого майна ОСОБА_4 в межах суми звернення стягнення за виконавчим документом - 80930 гривень.

Постановою від 02 жовтня 2014 року державний виконавець Лижник С.О передав виконавчий лист 201/7757/13-ц в УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська для стягування із ОСОБА_4 в примусовому порядку 20% його пенсії за віком на користь ОСОБА_2 Станом на 15 лютого 2016 року із ОСОБА_4 стягнуто 5400 гривень.

12 червня 2015 року державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Горілий К.К. в межах виконавчого провадження № 43693707 описав і наклав арешт на нерухоме майно, яке коштує по оцінці ПП «ПРОМЭКСПЕРТСЕРВ1С» 15262.00 долара США і земельні ділянки: 1 - загальною площею 2500 кв. м /Державний акт № ЯЕ 144143, кадастровий №-04-004-0234), 2 - земельна ділянка загальною площею 2432 кв. м /Державний акт ЯЕ № 144144, кадастровий , №-04-004-0233), які належать ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, за адресою вул. Чкалова, 10 в селі Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Вартість земельних ділянок згідно із звітом ПП «ПРОМЕКСПЕРТСЕРВІС» - 6500 доларів США. Загальна вартість нерухомості і земельних ділянок становить - 21762 долара США, або при курсі долара на 12 лютого 2016 року - 26,083гривень, становить -567618,24 гривень.

11 серпня 2015 року державний виконавець Горілий К.К описав і наклав арешт на автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_3, /додаток: акт приймання - передання від 30 березня 2009 року./, який зареєстрований на ОСОБА_4 і є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

В зв'язку із спільним придбанням автомобіля на підставі договору № 99А/09 від 19 березня 2009 року і акту приймання-передання товару від 30 березня 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Дане майно є їх спільно нажитим майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Цей поділ зафіксований в поясненні позивача і скарзі від 01 грудня 2014 року на дії державного виконавця Лижник С.О/ цивільна справа №201/7757/13-ц, 6/201/424/2014, провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська/.

Тому суд зазначив, що державним виконавцем при складенні постанови про накладання арешту на автомобіль не було вчинено дій що до виділення в натурі частки майна кожного з подружжя в праві спільної сумісної власності, а тому знаходження автомобіля під арештом, порушує права позивача, як співвласника, та унеможливлює використання нею даного автомобіля вільно та за його цільовим призначенням.

Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження, особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту.

Згідно ст. 73 СК України встановлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 09 січня 2014року визнано, що грошові кошти, які ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 в якості «авансу» в рахунок майбутньої оплати за будинок, який є приватною власністю ОСОБА_4, до якого позивач не має ніякого відношення, так як і до грошових коштів отриманих ОСОБА_4 Грошові кошти отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_2 не пішли на потреби сім'ї, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду від 09 січня 2014 року по справі №201/7757/13-ц.

Державними виконавцями Жовтневого ВДВС Лижник О.С. і Горілим К.К. в межах виконавчого провадження накладені стягнення на пенсію за віком ОСОБА_4, в розмірі 20 %. Станом на час подання позову до суду вже стягнуто - 5400 гривень, описано і накладений арешт на особисте приватне домоволодіння і земельні ділянки ОСОБА_4, розташовані за адресою АДРЕСА_1, вартістю 567618,24 гривень, що в 7 разів перевищує встановлену судом суму боргу 80930 гривен. Арешт автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін - є порушенням прав позивача.

Взявши до уваги, що автомобіль зареєстрований, оформлений та знаходився у володінні відповідача, цей автомобіль є неподільною річчю, суд вважав за можливе задовольнити позов, посилаючись на положення ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 СК України, ч.1 ст.321, ч.1 ст.331, ст.365, ч. 1, 3 ст.368, ч. 2,3 ст. 372,392 ЦК України, роз'яснення постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року.

Суд не взяв до уваги доводів третьої особи, оскільки вони нічим об'єктивно не підтверджуються. За таких обставин суд вважав можливим позовну заяву задовольнити та визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «ТOYOTA COROLLA», та звільнити з-під арешту це майно.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що подання позову є способом ухилення відповідача від виконання рішення суду про стягнення із нього грошової суми, а суд не дослідив всіх обставин у справі, не врахував положення про порядок вирішення таких спорів та виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснення п.8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року було роз'яснено судам, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що автомобіль " автомобіль «ТOYOTA COROLLA», державний номер НОМЕР_1, перебуває у спільній сумісній власності подружжя, частки подружжя у якому є рівними, а тому автомобіля підлягає виключенню з-під арешту.

Суд першої інстанції вірно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку, з урахуванням обставин та доказів по справі, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Також суд врахував, що державними виконавцями в межах виконавчого провадження накладені стягнення на пенсію за віком ОСОБА_4, в розмірі 20 %. Станом на час подання позову до суду вже стягнуто - 5400 гривень, описано і накладений арешт на особисте приватне домоволодіння і земельні ділянки ОСОБА_4, розташовані за адресою АДРЕСА_1, вартістю 567618,24 гривень, що в 7 разів перевищує встановлену судом суму боргу 80930 гривен. А тому, арешт автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін - є порушенням прав позивача, оскільки частка із спільної сумісної власності виділена не була.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: