Справа № 209/938/16-ц
Провадження № 2/209/771/16
13 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Дніпровський районний відділ у місті Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Адміністрації Дніпровського району, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітній дитині за кордон,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл для виїзду за межі України неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення дочкою віку шістнадцяти років, а саме: до 17 жовтня 2016 року, що надасть підстави Службі у справах дітей Адміністрації Дніпровського районну надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дитини та надасть підстави Дніпровському районному відділу у місті Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області видати проїзний документ на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На обґрунтування позову зазначила, що вона з 27 вересня 1997 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який був оформлений у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харцизьк Донецької області, про що зроблено актовий запис № 446. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 грудня 2000 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня донька ОСОБА_3 залишилась проживати разом із нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дочка виховується у повноцінній сімї, так як з 27 серпня 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Відповідач життям дочки не цікавиться понад пятнадцять років, не приймає участі у вихованні дитини, жодного разу не виявив бажання побачити чи поговорити по телефону із дочкою, але при цьому чинив перешкоди для виїзду ОСОБА_3 за межі України, у звязку з чим вона вже зверталась до суду з позовом про дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за кордон. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 07 квітня 2014 року було дозволено оформлення проїзного документа неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її виїзд за кордон до кінця 2014 року. В теперішній час для гармонійного розвитку дочки ОСОБА_5, її духовного виховання та розширення кругозору є доцільним її тимчасовий виїзд за межі України у країни Євросоюзу і США. На протязі останніх двох років їй невідомо ні місце реєстрації, ні місце проживання відповідача. І тому вона не має можливості отримати від батька дитини нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за межі України, в звязку з чим вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, письмово просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення у пресі, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, письмово просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує.
Представник третьої особи - начальник Дніпровського РВ у м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, письмово просила провести розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представників третіх осіб, на підставі наявних у ній даних і доказів, та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що з 27 вересня 1997 року до 12 грудня 2000 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області від 12 січня 2008 рок, вих. № 7-03/89, свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 13, 14, 15).
Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).
27 серпня 2004 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 10).
Неповнолітня дочка ОСОБА_5 постійно проживає з позивачкою, в теперішній час вони фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29 вересня 2015 року № 3953 (а.с. 7).
В позові ОСОБА_1 стверджує, що вона самостійно виховує дитину, піклується про її фізичний та духовний розвиток, відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дочки ОСОБА_5.
Рішенням Харцизького районного суду Донецької області від 07 квітня 2014 року було дозволено оформлення проїзного документа неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її виїзд за кордон до кінця 2014 року (а.с. 16 -18).

В теперішній час строк, на який суд дозволив виїзд дитини за межі України, закінчився.

Для гармонійного розвитку дочки ОСОБА_5, її духовного виховання та розширення кругозору позивачка має намір тимчасово до досягнення дитиною 16 років, тобто до 17 жовтня 2016 року, виїздити разом із дочкою у країни Євросоюзу та США, для чого неповнолітній ОСОБА_3 необхідно перетинати кордон держави Україна.

Оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон можливо лише на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків дитини, тобто позивачки та відповідача.

Як зазначила ОСОБА_1 в позові, відповідач ОСОБА_2 життям дочки не цікавиться, протягом останніх двох років позивачці невідомо місце реєстрації та місце проживання батька дитини, і тому вона не має можливості отримати від відповідача нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за межі України.

Через неможливість отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд його дочки ОСОБА_3 за межі України, порушуються права дитини, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до статей 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами є, крім інших, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що є законні підстави для надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України та дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України без згоди її батька.

Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Адміністрації Дніпровського району, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітній дитині за кордон.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, за межі України, до досягнення дитиною віку шістнадцяти років, а саме: до 17 жовтня 2016 року, з видачею проїзного документу на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідача, поданою до суду протягом 10 днів, з дня отримання копії заочного рішення.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Г.А. Байбара.