АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/997/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/1434/16 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 64825,00 гривень, що еквівалентно за курсом 25,93 грн. за 1 долар США станом на 03.10.2016 року - 2500,00 доларам США та 648,25 гривень судових витрат по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2009 року відповідач позичив у неї 2500 доларів США, що підтверджується розпискою та зобов'язався повернути борг на її першу вимогу. 15.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою вимогою до ОСОБА_2 про повернення боргу, однак останній під час зустрічі повідомив їй, що борг повертати не буде.

Рішенням Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_2 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США боргу за договором позики в національній валюті України - гривні за офіційним курсом на день виконання рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_2 648 (шістсот сорок вісім) гривень 25 копійок судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що жодних доказів того, що він отримував грошові кошти у сумі 2500 доларів США від ОСОБА_1, суду позивачем не надано. Крім цього, розписка про отримання коштів складена не ним, а позивачем.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з розписки, підписаної власноручно ОСОБА_2, що 2 червня 2009 року ОСОБА_2 дійсно позичив у ОСОБА_1 2500 доларів США, що на той час склало 18500 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятсот) гривень і зобов'язався віддати за першою вимогою позикодавця (а.с.4).

15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із вимогою про повернення грошових коштів і встановила строк виконання грошового зобов'язання до 29 вересня 2016 року. Проте вимога не буда виконана ОСОБА_2

Доводи апелянта про те, що не доведено факту передачі йому зазначених коштів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 про те, що боргова розписка від його імені складена самою ОСОБА_1, що не допустимо при такому виді правочину з огляду на те, що саме ОСОБА_2 власноручно поставив свій особистий підпис на розписці від 02.06.2009 року, про що не заперечив у судовому засіданні, посвідчуючи цим факт укладення договору позики між ним та позивачкою та факт передачі йому останньою грошових коштів у сумі 2500 доларів США.

Проте, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США боргу за договором позики в національній валюті України - гривні за офіційним курсом на день виконання рішення з огляду на таке.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи те, що офіційний курс гривні щодо 100 доларів США станом на 12 грудня 2016 року, тобто на день ухвалення рішення, становить 2587,9355 грн., тому слід стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 64698,25 грн. (2500 х 25,8793 = 64698,25).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США боргу за договором позики в національній валюті України - гривні за офіційним курсом на день виконання рішення змінити, визначивши розмір боргу в сумі 64698,25 грн. (шістдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто вісім гривень 25 копійок).

В решті рішення Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США боргу за договором позики в національній валюті України - гривні за офіційним курсом на день виконання рішення змінити, визначивши розмір боргу в сумі 64698,25 грн. (шістдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто вісім гривень 25 копійок) .

В решті рішення Заліщицького районного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак