АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4894/16 Головуючий 1 інст. Шмадченко С.І.
Категорія: житлові
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року м. Харків
Апеляційний суд Харківської області у складі:
головуючого Кружиліної О.А.,
суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря Сементовської О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення Київського районного суду м.Харків від 17 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинення дії, -
в с т а н о в и в :
10 грудня 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з зазначеним позовом, в якому просили зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 14.12.2005 року № 555, наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 26.12.2005 року № 249 капітана ОСОБА_3 звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України.
У зв`язку зі звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в Квартирно-експлуатаційному відділі м.Харкова (далі КЕВ м.Харкова) в позачергову чергу, але впродовж трьох років після звільнення його не забезпечено житлом.
12 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про залишення її позову без розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2013 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до КЕВ м.Харкова про зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.
Не погодившись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з положень статті 8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» та тих обставин, що відповідачем КЕВ м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 визнано у повному обсязі.
З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
Судовим розглядом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 14.12.2005 року № 555, наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 26.12.2005 року № 249 капітана ОСОБА_3 звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України (а.с. 2,3).
Згідно з довідкою КЕВ м. Харкова № 5116 від 04.12.2013 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні в загальній черзі з 10.12.1997 року за № 92, першочерговий з 18.03.2004 року за № 21, в позачерговій з 27.12.2005 року за № 40. Склад родини 5 осіб (а.с. 7).
З резолютивної частини рішення вбачається що позов задоволено і покладено обов`язок на КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла за рахунок Міністерства оборони України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом 7 пункту 1 статті 12 Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для зокрема Міністерства оборони України, інших джерел, передбачених законом.
Пунктом 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), прийнятого на виконання і в розвиток Закону, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) зокрема Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Згідно з пунктом 4 Порядку, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво, зокрема, Збройними Силами, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, до надається військовослужбовцям для постійного проживання.
Згідно з пунктом 1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 30.11.2011 року № 737 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція), ця Інструкція визначає організацію, зокрема, забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, і резервістів), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Аналізуючи норми вищевказаного законодавства, вбачається, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України. інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).
Таким чином, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення про покладення обов`язку на КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, суд вирішив питання про права та обов`язки Міністерства оборони України, при цьому не залучив його до участі у справі у якості співвідповідача.
Отже, оскільки рішення у справі вплинуло на права і обов`язки Міністерства оборони України, судова колегія вважає обов`язковою його участь у справі в якості відповідача, оскільки тільки тоді воно має процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 31 ЦПК України як сторона у справі.
Розгляд справ за відсутності осіб, є порушенням основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності.
Крім того, що стосується залучення до справи в якості відповідача КЕВ м. Харкова, то, як вбачається з Положення про КЕВ м. Харкова, затвердженого Начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління 9 липня 2009 року, то на час розгляду справи в суді, він є юридичною особою і підпорядкований начальнику Південного Територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Одеси і не може вважатись таким, що представляв інтереси Міністерства Оборони України.
Згідно з пунктами 3,4 частини 1, частиною 2 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового , відповідно до пункту частини статті 309 ЦПК України про відмову ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.
Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, -
в и р і ш и в :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Харків від 17 грудня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення дії відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 252,34 грн.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий О.А. Кружиліна
Судді П.В. Кісь
О.М. Хорошевський