17 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки;
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про захист прав споживачів,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада
2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 21 березня 2013 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_5, укладено договір № КФ-АН-2016657, за умовами якого відповідачці надано кредит строком до 21 березня 2016 року, у розмірі 101 000 грн, зі сплатою 26,99 % річних за його використання.
В забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобовʼязань 21 березня 2013 року між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого позикодавцеві в заставу було передано будівлю магазину та земельну ділянку, які належать ОСОБА_5 на праві власності.
У звʼязку з тим, що позичальник не виконує як основного зобовʼязання, так і зобовʼязання по сплаті відсотків, позивач просив стягнути з ОСОБА_5, в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 62 144 грн 07 коп., звернувши стягнення на предмет іпотеки та визнати за ПАТ «Дельта-Банк» право власності на: будівлю магазину, загальною площею 121,3 кв. м., огорожу, замощення; земельну ділянку з кадастровим
№ НОМЕР_1, загальною площею 0,03 га., призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташовані по
АДРЕСА_1. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.
З урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «Дельта Банк» остаточно просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість в загальному розмірі 56 562 грн 20 коп.
20 коп.; пеню за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 1 714 грн 60 коп.;
3 % річних від суми простроченого боргу в розмірі 85 грн 73 коп.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 517 грн 51 коп.; 3 % річних від суми прострочених відсотків, в розмірі 76 грн 83 коп.; штраф в розмірі
16 160 грн, а всього 28 737 грн 27 коп.; визнати безпідставно нарахованим та скасувати штраф за неукладення договору страхування життя позичальника в 2015 році, у розмірі 2 020 грн; визнати безпідставно збільшеними, з
22 березня 2014 року, відсотки за користування кредитом до розміру 31,99 %, зобовʼязавши ПАТ «Дельта Банк» провести перерахунок суми її кредитного зобовязання; стягнути з ПАТ «Дельта Банк» витрати, понесені на правову допомогу.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

30 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Зобовʼязано ПАТ «Дельта Банк» провести перерахунок заборгованості за договором кредиту від 21 березня 2013 року № КФ-АН-2016657, шляхом переказу (перерахування) з розрахункового рахунку № 6657 на рахунок № 6657, коштів у строки їх сплати, а саме: 02 березня 2015 року, 06 квітня 2015 року та 05 травня 2015 року. Визнано таким, що безпідставно нараховано

ОСОБА_5 та скасовано: прострочену суму за кредитом в розмірі 3 958 грн 43 коп., суму заборгованості по відсотках в розмірі 5 224 грн 20 коп., суму пені за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 1 714 грн 60 коп., суму 3 % річних від суми простроченого боргу в розмірі 85 грн 73 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 517 грн 51 коп., суму 3 % річних від суми прострочених відсотків в розмірі 76 грн 83 коп., суму штрафу в розмірі 16 160 грн, а всього 28 737 грн 27 коп. Визнано безпідставно нарахованим ОСОБА_5 та скасовано штраф за відсутність страхування життя позичальника у 2015 році в розмірі 2 020 грн. Визнано безпідставно збільшеними з 22 березня 2014 року відсотки за користування кредитом до розмірі 31,99 % та зобовʼязано ПАТ «Дельта Банк» провести відповідний перерахунок суми кредитного зобовʼязання ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня

2016 року рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

30 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» -

ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних ПАТ «Дельта Банк», та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 згідно платіжних документів протягом 2013-2015 років своєчасно та в повному обсязі виконувала взяті на себе кредитні зобовʼязання та сплачувала щомісячні суми в більшому розмірі ніж передбачено умовами договору. При цьому, відмова банку у здійсненні переказу коштів між своїми рахунками призвела до безпідставного нарахування ОСОБА_5 простроченої суми за кредитом, заборгованості за відсотками, пені за несвоєчасне повернення боргу, 3 % річних від суми простроченого боргу, пені за невчасне повернення відсотків, 3 % річних від суми прострочених відсотків та штрафу в розмірі 16 160 грн.

Судами встановлено, що 21 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 укладено договір № КФ-АН-2016657, за умовами якого ОСОБА_5 надано кредит, строком до 21 березня 2016 року, у розмірі

101 000 грн, зі сплатою 26,99 % річних за його використання.

В забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобовʼязань за кредитним договором, 21 березня 2013 року між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого позикодавцеві в заставу було передано будівлю магазину та земельну ділянку, які належать ОСОБА_5 на праві власності.

При цьому судами встановлено, що заборгованість ОСОБА_5 за тілом кредиту становить 26 205 грн 08 коп., заборгованість по сплаті відсотків - 664 грн 04 коп., пеня за несвоєчасне повернення боргу - 1 750 грн 85 коп.,

3 % річних від суми боргу - 87 грн 89 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 517 грн 51 коп., 3 % від суми прострочених відсотків - 76 грн

83 коп., штрафи на загальну суму - 26 260 грн, а всього - 56 562 грн 20 коп.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом (ст. 1066 ЦК України).

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_5 перераховувала банку грошові кошти і своєчасно виконувала взяті на себе зобовʼязання, а ПАТ «Дельта-Банк» у порушення вимог ст. 1066 ЦК України безпідставно відмовилося здійснювати перенесення з розрахункового рахунку сплачених позичальником коштів в рахунок виконання зобовʼязань за тілом кредиту, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та задоволення зустрічних позовних вимог

ОСОБА_5, оскільки такі висновки узгоджуються із нормами матеріального права та підтверджуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада

2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича про захист прав споживачів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова