АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4898/15-ц 22-ц/774/1556/К/16
Справа № 214/4898/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1556/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 59 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_2
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» про встановлення зобовязання не чинити перешкоди у демонтажі перегородки, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (далі ТОВ «Житлосервіс-КР») про встановлення зобовязання не чинити перешкоди у демонтажі перегородки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до плану забудови, між квартирою № 5 та квартирою № 6 по вул. Співдружності, буд. 11, не передбачено перегородки на вході зі сходів. Відповідач разом з колишніми власниками квартири, яка у теперішній час належить ОСОБА_3, побудували вказану перегородку. З даного приводу позивач зверталась до уповноваженого підприємства з обслуговування будинків та Саксаганського райвиконкому, які у свою чергу видали відповідні приписи та відповіді щодо можливого вжиття заходів адміністративного впливу за самовільно збудовану перегородку. Надані позивачу відповіді беззаперечно вказують на незаконність встановлення та існування перегородки. ОСОБА_3 неодноразово зверталась до свого сусіда - відповідача ОСОБА_5, з метою демонтажу перегородки, але кожного разу отримувала відмову виконати припис та погрози. Такі дії з боку відповідача позивач вважає порушенням своїх прав, як власника житла. Єдиними способом захисту своїх прав вважає надання їй можливості демонтувати перегородку власними силами, при цьому зобовязавши відповідача не чинити перешкоди у демонтажі перегородки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши свої позовні вимоги в останній редакції від 31 серпня 2015 року, просила суд зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у демонтажі перегородки у загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду, яка відокремлює квартири № 5 та № 6 від підїзду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що під час судового розгляду було доведено факт самочинного будівництва на спірній території та наявність зобовязання щодо демонтажу даного обєкту.

Також, позивач вказує, що відповідач постійно перешкоджає проведенню демонтажу, чим порушує закон, та не дозволяє позивачу виконати припис.

Крім того, на думку ОСОБА_3, окрім суду ніхто не має повноважень щодо заборони відповідачеві чинити перешкоди у виконанні припису про демонтаж.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 зазначає, що на його думку, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, являється його волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 1997 року, на праві власності належить квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Співдружності, 11/6 (а.с. 5, 6).

З технічного паспорта на зазначену квартиру, вбачається, що квартира розташована на другому поверсі десятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 29, 5 кв.м., обладнана балконом, загальною площею 48,9 кв.м. (а.с. 7).

ОСОБА_5 є власником квартири № 5 в цьому ж будинку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_3 посилалась на те, щовідповідач чинить їй перешкоди у користуванні власністю шляхом перешкоджання демонтажу самочинно збудованої перегородки, розташованої у загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка відокремлює квартиру 5 та квартиру № 6 від підїзду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у демонтажі спірної перегородки.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоповерховому житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, що обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76 (надалі Правила) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.5 цих Правил передбачено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, їх власник або уповноважений ним особа подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування. Уразі необхідності можуть подаватися такі документи як згода власників (співвласників) на переобладнання або перепланування приміщень.

Згідно зі ст.. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як убачається із матеріалів справи, у загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області розташована перегородка, яка відокремлює квартиру 5 та квартиру № 6 від підїзду, яка є самочинною будовою, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання відповідачем дозволу в установленому законом порядку на встановлення спірної перегородки.

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_3 директору ТОВ "Житлосервіс-КР" від 23 грудня 2015 року, остання скаржилась, що її сусід з квартири АДРЕСА_2 захаращує їх спільний тамбур та просить дати припис та прибрати перегородку (а.с. 8).

Приписом ТОВ "Житлосерві-КР" від 26 грудня 2015 року позивачу рекомендовано демонтувати самовільно прибудовану перегородку у під"їзді будинку № 11 по вул. Співдружності та привести місце, яке займає перегородка до попереднього стану, відповідно до плану забудови або надати відповідні дозвільні документи, які підтверджують правомірність дій у 10-денний строк з дня отримання припису (а.с. 10).

Згідно з відповіддю ТОВ "Житлосерві-КР" від 12 січня 2015 року, адресованою ОСОБА_3, на сторони по справі покладено обов"язок з проведення ремонтних робіт з демонтажу перегородки, при цьому витрати, пов"язані з таким ремонтом покладаються на власників квартир № 5 та № 6 в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області; ТОВ "Житлосервіс-КР" не має правових підстав для здійснення демонтажу самовільної перегородки та покладення витрат на всіх мешканців будинку шляхом їх включення до фактичного тарифу на послуги (а.с. 11).

Відповідно до листа заступника голови Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу "Про заходи адміністративного впливу до мешканців квартир № 5 та № 6 будинку № 11 по вул. Співдружності", адресованого начальнику дільниці № 3 ТОВ "Житлосервіс-КР", прибудову перегородки у загальному коридорі на другому поверсі першого під"їзду, яка відокремлює квартири № 5 та № 6 від під"їзду, виконано попередніми мешканцями квартири № 6 близько 20 років тому. На теперішній час ОСОБА_3 наполягає на демонтажі перегородки, а мешканці квартири № 5 категорично проти. У зв"язку з відсутністю виконавця вжити заходи адміністративного впливу до власників квартири № 5 по порушення ст. 150 КУпАП немає можливості (а.с. 12).

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 також зверталась до Саксаганського РВ зі скаргою щодо усунення перешкод у демонтажі прегородки, на яку останній надано відповідь щодо покладення обов"язку на власників квартир з приводу проведення ремонтних робіт з демонтажу перегородки, прицьому витрати, пов"язані з таким ремонтом покладаються на власників квартир (а.с. 13, 14).

Позивач ОСОБА_6 неодноразово зверталась до відповідача з приводу демонажу незаконної перегородки, що підтверджується її досудовою вимогою, в якій вона просила відповідача прибути 24 червня 2015 року о 12.00 годині для демонажу незаконної перегородки (а.с. 15А).

Крім того, позивач зверталась до Управління благоустрою та житлової політики виконкому Саксаганської міської ради (а.с. 26).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 25 червня 2015 року, встановлено, що 09 червня 2015 року син ОСОБА_3 - ОСОБА_7 зняв двері перегородки, розташованої між квартирами № 5 та № 6 по вул. Співдружності, 11, та викинув на смітник (а.с. 39 - 41).

Таким чином, спірна перегородка розташована в безпосередній близькості до дверей квартири, належній на праві власності ОСОБА_3, що перешкоджає в користуванні її власністю, зокрема позбавляє можливості вільного відкривання дверей настільки що можна було б вільно їх відкривати та заносити до квартири меблі, чи виносити із квартири громіздкі речі.

У звязку з цим, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку, що відповідач не чинить перешкоди у користуванні позивачу ОСОБА_3 власністю шляхом перешкоджання демонтажу самочинно збудованої перегородки, розташованої у загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка відокремлює квартиру 5 та квартиру № 6 від підїзду.

Зазначений факт підтверджується матеріалами справи, а саме неодноразовими зверненнями позивача до уповноваженого підприємства з обслуговування будинків та Саксаганського райвиконкому, наявністю приписів та відповідей щодо можливості демонтажу самовільно збудованої перегородки, які свідчать на незаконність встановлення та існування перегородки, неодноразовими зверненнями позивача ОСОБА_3 зверталась до свого сусіда - відповідача ОСОБА_5, з метою демонтажу перегородки, та інші діями позивача щодо спроб демонтажу спірної перегородки.

Таким чином, посилання суду на те, що позивачем ОСОБА_3 не доведено факт того, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у демонтажі спірної перегородки, є помилковим, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання ним дозволу в установленому законом порядку на встановлення перегородкиу загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка відокремлює квартиру 5 та квартиру № 6 від підїзду, а також те, що спірна перегородка чинить перешкоди у користуванні власністю позивачу ОСОБА_3, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати відповідача ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні квартирою позивачу ОСОБА_3та не чинити їй перешкоди у демонтажі зазначеної перегородки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» про встановлення зобовязання не чинити перешкоди у демонтажі перегородки.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у демонтажі перегородки у загальному коридорі на другому поверсі першого підїзду, яка відокремлює квартиру 5 та квартиру № 6 від підїзду в будинку № 11 по вул. Співдружності у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.П. Барильська

Судді: Л.В. Митрофанова

ОСОБА_8