Справа № 289/2258/15-ц
Номер провадження 2/289/172/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 року м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Сіренко Н.С.,

при секретарі Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ :

25.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби ОСОБА_2, яка померла 26.05.2015 року, на житловий будинок з господарськими будівлями №176, що розташований по вул. Центральній в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області та земельні ділянки :

- площею 2,7232 га, яка складається з трьох земельних ділянок : площею 1,3845 га кадастровий номер :04:000:0127; площею 1,2387 га кадастровий номер :04:000:0128; площею 0,10 га кадастровий номер :08:000:0398 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і межі яких визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №238569 виданого 16.06.2005 року на імя ОСОБА_2;

- площею 0,3463 га, кадастровий номер :05:001:0004 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Кичкирі по вул. Центральній Радомишльського району Житомирської області і межі яких визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №033978 виданого 10.08.2007 року на імя ОСОБА_2;

- площею 0,2500 га, кадастровий номер :05:001:0003 цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Кичкирі по вул. Центральній, 176, Радомишльського району Житомирської області і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №033977 виданого 10.08.2007 року на імя ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріальна контора не має можливості видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, так як право власності на будинок за бабою не було зареєстровано. Щодо визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки в позові зазначено, що нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право власності так як Державні акти пошкоджені, що і змусило позивача вирішувати зазначене питання у судовому порядку.

В судове засідання позивач не зявився, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності так як він знаходиться за кордоном, хворіє і не має можливості приїхати (а.с.6).

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги на житловий будинок просить задовольнити (а.с.65).

Відповідач також надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.13,60).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_2 06.12.2004 року склала на випадок своєї смерті заповіт, згідно якого заповіла своєму внуку ОСОБА_1 усе своє майно. На день смерті заповіт не скасований та не змінений (а.с.8).

26.05.2015 року ОСОБА_2 померла в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області (а.с.9).

Згідно виданої виконкомом Кичкирівської сільської ради довідки від 24.12.2015 року ОСОБА_2 на день смерті 26.05.2015 року постійно проживала та була зареєстрована вбудинку №176, що розташований по вул. Центральна в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області. Крім неї в цьому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Як вбачається із виписки з по господарської книги за 1986-2015 роки, виданої виконкомом Кичкирівської сільської ради довідки від 30.09.2015 року, головою двору з 1986 року по 2015 рік являлася ОСОБА_2 (а.с.11,12).

Згідно довідки від 15.10.2015 року згідно наявних матеріалів інвентаризаційної справи №9 за адресою Житомирська область, Радомишльський район, с. Кичкирі вул. Центральна, будинок № 176 право власності на нерухоме майно не зареєстроване. Вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає 67679 грн. Згідно технічного паспорта за зазначеною адресою розташовані наступні обєкти : будинок 1961 року побудови; сарай 1961 року побудови, літня кухня та сарай 1970 року побудови, льох 1962 року побудови, вбиральня 1961 року побудови та криниця 1961 року побудови.(а.с.14-18).

Крім зазначеного домоволодіння, ОСОБА_2 належали земельні ділянки :

- площею 2,7232 га, яка складається з трьох земельних ділянок : площею 1,3845 га кадастровий номер :04:000:0127; площею 1,2387 га кадастровий номер :04:000:0128; площею 0,10 га кадастровий номер :08:000:0398 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №238569 виданого 16.06.2005 року на імя ОСОБА_2 (а.с.29-41);

- площею 0,3463 га, кадастровий номер :05:001:0004 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Кичкирі по вул. Центральній Радомишльського району Житомирської області, згідно Державного акту на на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №033978 виданого 10.08.2007 року на імя ОСОБА_2(а.с.24-28);

- площею 0,2500 га, кадастровий номер :05:001:0003 цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Кичкирі по вул. Центральній, 176, Радомишльського району Житомирської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №033977 виданого 10.08.2007 року на імя ОСОБА_2 (а.с.19-23).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно наданої приватним нотаріусом ОСОБА_4 інформації щодо майна померлої ОСОБА_2, спадщину після якої прийняв ОСОБА_1, була заведена спадкова справа № 160/2015.

З приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав ОСОБА_2, приватним нотаріусом зазначено, що право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою по вул. Центральній,176 в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області за померлою ОСОБА_2 не було зареєстроване, тому нотаріусом було рекомендовано позивачу ОСОБА_1 в разі відсутності правовстановлюючих документів на зазначений будинок вирішити питання в судовому порядку (а.с.67).

Оскільки нотаріусом інша відмова в оформленні права на спадщину, а саме за зазначені земельні ділянки не вчинялася, суд в даній справі спору з приводу спадкового майна щодо земельних ділянок не вбачає.

Таким чином, на час звернення до суду права позивача в частині визнання права власності на спадкове майно, а саме земельні ділянки не були порушені та ніким не оспорюються, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №176, що розташований по вул. Центральна в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено жодних перешкод для здійснення позивачем свого права на спадкування.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1235, 1236, 1268-1270, 1297ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, яка померла 26.05.2015 року, на житловий будинок з господарськими будівлями №176, що розташований по вул. Центральній в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Сіренко