У х в а л а

іменем україни

07 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Савченко В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03 квітня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-E00/059/2008, предметом якого є надання кредиту в розмірі 230 000 доларів США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги та на споживчі цілі.

Відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору передбачена, зокрема, п. п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3.

Посилаючись на те, що умови п. 4.1.1 кредитного договору щодо пені у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 360% від несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань (тіла кредиту або процентів) є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, просив визнати його недійсним з моменту укладення.

Також просив визнати недійсними з моменту укладення: п. 4.1.2 кредитного договору, яким встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої в п. 4.1.1 договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн; п. 4.1.3 кредитного договору, яким встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. 4.1.1, 4.1.2 договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 гривень.

Посилався на те, що положення п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3. договору передбачають відповідальність позичальника за одне і теж саме порушення - прострочення виконання боргових зобов'язань, якими на позичальника покладається подвійна відповідальність за одне й теж саме порушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту укладення пункту 4.1.1 кредитного договору № ML-E00/059/2008 скасовано, позов у цій частині задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення пункт 4.1.1 кредитного договору № ML-E00/059/2008 від 03 квітня 2008 року. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що пункт 4.1.1 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожен день прострочки, що становить 360 % на рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

В.О.Савченко