Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Одеська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна у добросовісного набувача, виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси і за договором від 29 червня 2004 року було передано в оренду товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд» (далі - ТОВ «Гранд») в особі директора ОСОБА_8 Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спірне нежиле приміщення. 14 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу власником нежилого приміщення стала ОСОБА_7, яка 13 березня 2007 року подарувала спірне нежиле приміщення сину ОСОБА_8

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2008 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд, а ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2010 року позовну заяву ОСОБА_6 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на спірне нежиле приміщення залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що спірне приміщення стало власністю ОСОБА_6 на підставі судового рішення, яке у встановленому законом порядку скасоване, а наступні відчуження спірного об'єкта нерухомості здійснено з порушенням його права власності, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 236,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від 14 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7; витребувати від ОСОБА_8 вказане нежитлове приміщення та передати у власність територіальній громаді м. Одеси в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_8 із вказаного нежитлового приміщення.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 236,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від 14 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7 Витребувано він ОСОБА_8 нежитлове приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м по АДРЕСА_1 та передано у власність територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Виселено ОСОБА_8 з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв. м по АДРЕСА_1 та передано це приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_8, скасовано рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу. У задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним договору нежитлового приміщення загальною площею 236,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від 14 грудня 2006 року, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року відхилено апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»). Відмовлено у скасуванні заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року з наведених в апеляційній скарзі підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що за договором оренди нежитлового приміщення № 11/72 від 29 червня 2004 року Представництво по управлінню комунальної власності Одеської міської ради (правонаступником є Департамент комунальної власності Одеської міської ради) передало у строкове платне користування малому підприємству у формі ТОВ «Гранд» в особі директора ОСОБА_8 нежитлове приміщення підвалу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спірне нежиле приміщення. 14 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу власником нежилого приміщення стала ОСОБА_7, яка 13 березня 2007 року подарувала спірне нежиле приміщення сину ОСОБА_8

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2008 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд, а ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2010 року позовну заяву ОСОБА_6 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на спірне нежиле приміщення залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеного, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, є таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-52цс14від 11 червня 2014 року, № 6-1168цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-251цс15 від 24 червня 2015 року).

Таким чином, у спірних правовідносинах ОСОБА_6 набув нерухоме майно у власність за рішенням суду щодо цього майна, яке у подальшому було скасовано, а тому вчинені після цього рішення суду правочини відчуження нерухомості (договір купівлі-продажу від 14 грудня 2006 року та договір дарування від 13 березня 2007 року) не потребують визнання недійсності за позовом власника про повернення цього майна, що здійснюється шляхом подання віндикаційного позову, тобто витребування від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

З наведених підстав спростовуються доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційним судом у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу свідчить про наявність правової підстави перебування спірного нежитлового приміщення у власності ОСОБА_7 та наявність у неї необхідного обсягу повноважень на дарування цієї нерухомості ОСОБА_8, який виступає іпотекодавцем у правовідносинах із ПАТ «Дельта Банк».

Разом з тим, повноваження Департаменту комунальної власності Одеської міської ради як власника нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_1 судами встановлено за рішенням Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» № 266-ХХІ від 25 листопада 1991 року (Т. 2, а. с. 43-79). У тексті цього рішення зазначається про передачу у власність міст обласного значення житлового й нежитлового фонду місцевих рад народних депутатів (Т. 2, а. с. 53).

Статус будинку по АДРЕСА_1 судами не досліджено, належність вказаного будинку до переліку об'єктів комунальної власності Одеської міської ради доказами про взяття цього будинку на баланс ради не перевірено.

Враховуючи те, що право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна, а питання щодо власника будинку по АДРЕСА_1 досліджено із порушенням вимог процесу, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року підлягають скасуванню відповідно до ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З цих підстав та з урахуванням повноважень, передбачених ч. 3 ст. 335 ЦПК України, підлягає скасуванню й рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, яким частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року, оскільки скасовується рішення суду першої інстанції, що було предметом перегляду апеляційним судом 12 березня 2015 року.

Крім того, нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 виступає предметом забезпечувального обтяження за договором іпотеки від 27 квітня 2007 року. Судовими рішеннями у справі порушуються права іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк», тому банк має бути залученим до участі у справі.

Доводи касаційної скарги про сплив позовної давності у справі відхиляються, оскільки нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Такої заяви у суді першої інстанції відповідачі не подавали.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик