Справа № 524/2587/16-ц
Провадження №2/524/1308/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з дійсним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука було встановлено порядок користування квартирою №79 в буд.15 по вул. Тараса Бульби в м.Кременчуці. Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають їй у реалізації права власності на частину вказаної квартири, просила суд усунути їй та її малолітнім дітям перешкоди в користуванні квартирою шляхом звільнення кімнати №8; вселити її та її малолітніх дітей в квартиру АДРЕСА_1, у виділене приміщення кімнати №8; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у спільному користуванні; стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник, ОСОБА_7, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач зазначила, що після ухвалення судом рішення про встановлення порядку користування спірною квартирою, до вказаної квартири вона приходила лише один раз і двері їй ніхто не відчинив. Також вона зверталась в поліцію, проте результат розгляду її звернення їй не відомий. З відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не спілкувалась.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник, ОСОБА_8, проти позову заперечували. ОСОБА_4 пояснила, що позивач після ухвалення рішення суду про встановлення порядку користування квартирою жодного разу не приходила до їх квартири. Вона та відповідачі, які є її синами, не чинять позивачу перешкод у користуванні квартирою і не заперечують, щоб остання вселялась у належну їй кімнату. Зазначила, що в 2014р. до неї звертався ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_7 з помічником з приводу вселення у квартиру ОСОБА_9. Вона відмовила, тому що рішення суду стосувалось ОСОБА_1. Після її відмови, останні викликали міліцію. Вказані обставини зафіксовані в постанові слідчого.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Третя особа служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання не з'явились, надіслала клопотання про розгляд справи без участі її представника .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, встановив наступне.

31.03.2014 року рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області у справі № 524/1317/2014 позов ОСОБА_1 задоволено частково та встановлено порядок користування квартирою №79, в буд.15, по вул.Т.Бульби (колишня назва ОСОБА_10)в м.Кременчуці. Зокрема, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виділено у користування житлові кімнати №6 площею 12,5 кв.м. та №7 площею 12,6 кв.м.. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, виділено у користування житлову кімнату №8, площею 17,3 кв.м.; підсобні приміщення: кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату залишено у загальному користуванні (а.с.7-8).

Як вбачається з вищезазначеного рішення суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить по ? частці квартири №79 в житловому будинку №15 по вул.Т.Бульби у м.Кременчуці, Полтавської області.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Положеннями ЦК України та ЖК Української РСР, а саме ст.ст.383 та 150 відповідно, передбачено право власника житла використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На обґрунтування того факту, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні житлом, позивачем надано суду копію постанови від 18.10.2014р. старшого слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження. Зі змісту даної постанови слідує, що досудове розслідування щодо умисного невиконання ОСОБА_4 рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука було розпочате за заявою ОСОБА_9 від 04.07.2014р.. Також з постанови вбачається, що ОСОБА_12 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_9 користуватися, управляти та розпоряджатися всім майном, що належить останній. ОСОБА_9 в ході допиту зазначив, що 02.06.2014р.він в супроводі адвоката ОСОБА_7, помічника адвоката ОСОБА_13 прийшли до квартири АДРЕСА_2 з метою реалізації рішення суду. ОСОБА_4 відмовилась впускати ОСОБА_9, вчинила скандал на що останнім було викликано слідчо-оперативну групу, яка прийняла заяву по даному факту. Вказані обставини не заперечувались відповідачем, ОСОБА_4, яка наголошувала суду на тому, що з приводу вселення в квартиру до неї звертався лише ОСОБА_9, а особисто ОСОБА_1 з вказаного приводу не зверталась.

На думку суду, вищевказана постанова слідчого від 18.10.2014р. не підтверджує факту вчинення відповідачами перешкод у користуванні позивачем належною їй частиною квартири.

Будь яких інших беззаперечних доказів, які б підтверджували неможливість позивача користуватись кімнатою №8 у квартирі АДРЕСА_3 з вини відповідачів, суду надано не було.

Крім того, в особистих поясненнях, наданих суду, позивач зазначила, що після ухвалення рішення про встановлення порядку користування, до спірної квартири вона приходила лише один раз і двері квартири ніхто не відчинив.

Проте, посилання позивача на вказаний факт не дозволяє суду зробити обґрунтовані висновки про перешкоджання ОСОБА_1 відповідачами в користуванні житлом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні є необґрунтованими, не підтверджуються наданими суду доказами, а тому задоволенню не підлягають.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Відповідно до розяснень, даних в п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на вищевказане, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки вказані вимога є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 14, 57 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Д.Андрієць