УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Соколової В.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України, Державної казначейської служби України про зобов'язання забезпечити житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Служби зовнішньої розвідки України, Державної казначейської служби України про зобов'язання забезпечити житлом.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він був звільнений за станом здоров'я з військової служби, яку проходив в Службі зовнішньої розвідки України. Загальна вислуга років складає 23 роки 01 місяць та 28 днів. Він, його дружина та донька перебувають на квартирному обліку в Службі зовнішньої розвідки України у списках першочергового забезпечення житлом. Позивач із сім'єю зареєстровані та проживає за адресою: АДРЕСА_1 у гуртожитку, в кімнаті житловою площею 18,9 кв. м.

Вказував, що військовослужбовцям, які мають вислугу років на військовій службі 20 років і більше, відповідно до вимог чинного законодавства України надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Проте, відповідач не виконав положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не забезпечив позивача та його родину відповідним житловим приміщенням, чим порушив конституційні права позивача на житло.

Враховуючи наведене та з урахуванням уточнення в подальшому позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати дії Служби зовнішньої розвідки України, пов'язаними з ненаданням житла для постійного проживання неправомірними, зобов'язати Службу зовнішньої розвідки України забезпечити позивача та його сім'ю житловим приміщенням у порядку, встановленому законодавством.

Справа № 761/3038/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12651/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що протягом всього часу проходження військової служби жодного разу житловою площею не забезпечувався, свого житла позивач не має.

Вказував, що Служба зовнішньої розвідки України у визначений законом строк не забезпечила позивача житловим приміщенням як то передбачено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи наведене, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник Служби зовнішньої розвідки України проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі зовнішньої розвідки України та був звільнений в запас СБ України, виключений зі списків особового складу з 01.04.2014. Загальна вислуга років складає 23 роки 01 місяць та 28 днів (а.с. 8).

Відповідно до довідки Управління матеріальних ресурсів та логістики Служби зовнішньої розвідки України від 10.12.2015 № 494 ОСОБА_1 із сім'єю, яка складається з трьох осіб, перебуває на квартирному обліку з 30.11.1998 та станом на 01.12.2015 за № 4 у списках першочергового забезпечення житлом (а.с. 9).

Згідно витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії Служби зовнішньої розвідки України від 05.08.2014 № 4/2014 комісією вирішено залишити ОСОБА_1 на обліку в списках першочергового одержання жилих приміщень після звільнення з військової служби в запас за станом здоров'я (а.с. 12).

На звернення позивача від 22.10.2015 щодо забезпечення окремою квартирою для постійного проживання як такого, що має вислугу років на військовій службі 20 років і більше, листом Служби зовнішньої розвідки України від 16.11.2015 ОСОБА_1 повідомлено, що житло для постійного проживання надається таким особам в порядку черговості та в межах норм, встановлених законодавством, зокрема, забезпечення житлом можливе при його наявності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Службою зовнішньої розвідки України не порушені права позивача, а також відсутні підстави вважати можливим надати перевагу ОСОБА_1 по відношенню до інших військовослужбовців, що знаходяться в списках першочергового забезпечення житлом.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України» соціальний захист співробітників Служби зовнішньої розвідки України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законів України «Про розвідувальні органи України» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Статтею 42 ЖК УРСР передбачено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Крім того, згідно п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081, військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згідно наведених вище правових норм та в межах повноважень, що передбачені законодавством України, виконала обов'язок щодо зарахування на облік та включення позивача до списків осіб, що користуються правом першочергового одержання житлових приміщень.

Враховуючи, що черговість позивача на отримання житла відповідно до квартирного обліку не настала, зобов'язання судовим рішенням Служби зовнішньої розвідки України про забезпечення житлом позивача призведе до безпідставної зміни черговості отримання житлових приміщень іншими громадянами, які перебувають на квартирному обліку та зареєстровані раніше ніж сім'я позивача.

Приписами ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із житлових відносин

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що реалізація права позивача на одержання житла не може відбуватись шляхом порушення житлових прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які перебувають на квартирному обліку та також користуються першочерговим правом одержання житла.

В даному випадку відповідачем жодним чином не порушено права ОСОБА_1 на отримання житлового приміщення, а відтак відсутні підстави для визнання дій Служби зовнішньої розвідки України неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: