Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1346/16-ц
Номер провадження: 2/511/638/16
08 вересня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Іванова О. В.,
секретаря судового засідання Кабатової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Роздільнянського районного сектора Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,
В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 яким просила суд, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою.
Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 не проживає в указаній квартирі з 2014 року, не сплачує комунальні послуги, не допомагає утримувати квартиру і взагалі не з'являється. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації, що змусило її звернутися до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та день слухання справи була сповіщена належним чином, про що в справі є відповідний доказ. До суду надійшла заява відповідно до якої позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути у її відсутність, а у разі неявки до суду відповідача без поважних причин, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.(а.с.29;32;35).
Відповідач ОСОБА_2 про час та день слухання справи був сповіщений належним чином по місцю реєстрації. На адресу суду повернулося поштове повідомлення, відповідно до якого відповідач отримав виклик до суду. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень щодо предмету позову по суті.(а.с.29;33;34).
Представник Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області до суду не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, але до суду надійшла заява, згідно якої просили справу розглянути без участі їх представника.(а.с.30).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно.
Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).
Дослідивши письмові докази у справі, заяву позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2003 року, серії ВАМ №540564 зареєстрованого в електронному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири та Витягом пр. реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1266396 від 18.08.2003 року.(а.с.17;18).
Відповідно до довідки № 670 від 22.03.2016 року виданою виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради в квартирі окрім позивача ОСОБА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 1937р.н., ОСОБА_5, 1980 р.н.(а.с.8).
Також факт реєстрації відповідача в зазначеній квартирі, підтверджується копією домової книги, яка виписана на ОСОБА_1, як квартировласника з 18.08.2003 року.(а.с.9-12).
Окрім того, факт не проживання з квітня 2014р. ОСОБА_2 в квартирі, підтверджується актом обстеження квартири від 31.08.2015 року, складеним комісією в складі секретаря міської ради ОСОБА_6, начальника загального відділу ОСОБА_7 та депутата Роздільнянської міської ради ОСОБА_8, які станом на 31.08.2015 року комісією підтвердили, що ОСОБА_2 за адресою: м. Роздільна, вул. Привокзальна, 22 кв.4.дійсно не проживає.(а.с.13).
З письмових пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які являються сусідами позивача, стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 являється моряком. В зазначеній квартирі, яку ОСОБА_1 придбала у 2003 році, він прописався у 2009 році. Починаючи з квітня 2014 року ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає та взагалі не зявляється, ніякої участі у благоустрої та утриманні квартири не приймає, де на теперішній час він знаходиться нікому не відомо.(а.с.14;16).
Відповідач не є членом сімї позивача.
Конституція України у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом.
Статтями 316, 317, 319 ЦК України встановлено, що право власності на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника жилого будинку, квартири на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при відчуженні попереднім власником житла на користь нового власника збереження права користування житлом за колишнім власником і перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) у випадку зміни власника будинку, квартири.
При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, законами України передбачено, що право власника майна на володіння, користування та розпорядження цим майном, яке підлягає захисту у встановлений законом спосіб.
Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникли між власником та колишнім власником житла і правовідносини, які виникли між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання власника таким, що втратив право користування та зняття його з реєстраційного обліку. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.
Таким чином, враховуючи, що право користування житловим приміщенням є похідним від права власності, при припиненні цього права та переході права власності на житло до іншої особи, яка не є членом сім'ї колишнього власника, колишній власник та члени сім'ї колишнього власника житла втрачають право користування цим житловим приміщенням, в свою чергу новий власник має право вимагати їх виселення та зняття з реєстраційного обліку.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі, що належить позивачу з більше двох років без поважної причини. Майна відповідача в цьому будинку немає.
З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідач не є його родичем. Будь-яких прав на зазначену квартиру відповідач не має, не являється членом сімї позивача. Після спливу тривалого часу відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації, що порушує її, позивача, права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі.
За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і відповідно до ст.71 Житлового кодексу України підлягають задоволенню.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Судовий збір по справі складає 551.20 грн., який сплачено позивачем при зверненні до суду в повному обсязі.
Керуючись ст.71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст.10, 11,59- 60, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Роздільнянського районного сектора Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в розпорядженні та користуванні належної їй на праві власності квартири, за адресою: АДРЕСА_3, шляхом примусового зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстрації за вказаною адресою.
Вказане рішення є підставою для звернення до Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Роздільнянського районного суду Одеської області про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Іванова