Справа № 303/4733/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Павліченка С.В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2006 року в розмірі 67 305,29 доларів США, що еквівалентно 1 422 160 грн. 78 коп..

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № MKН0GК00001655, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 25 423 доларів США з терміном повернення до 19 липня 2021 року та сплатою річних відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 липня 2006 року укладено договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на травень 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 67 305,29 доларів США, що еквівалентно 1 422 160 грн. 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 21 067,87 доларів США, що еквівалентно 445 164 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 19 735,36 доларів США, що еквівалентно 417 008 грн.16 коп., заборгованості з комісії 3 326,40 доларів США, що еквівалентно 70 286 грн. 83 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань 23 175,66 доларів США, що еквівалентно 489 701 грн. 70 коп..

Враховуючи вищенаведені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд першої інстанції позов задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2006 року у розмірі 53 599,24 доларів США, що становить 1 132 551 грн. 94 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 21 067,87 доларів США, що еквівалентно 445 164 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 19735,36 доларів США, що еквівалентно 417 008 грн. 16 коп., заборгованості з комісії 3 326,40 доларів США, що еквівалентно 70 286 грн. 83 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань 9 469,63 доларів США, що еквівалентно 200 093 грн. 28 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2.

Повторно розглядаючи апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Не погодившись з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, вважаючи, що у оскаржуваній частині таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просить змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2, а в іншій частині таке залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність правових підстав стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 через припинення договору поруки за ч. 4 ст. 559 ЦК України. Договором поруки встановлено строк її припинення після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобовязань за договором кредиту. Відповідно до умов кредитного договору № MKН0GК00001655 від 20.07.2006 року строк виконання зобовязання з повернення кредитних коштів становить 19 липня 2021 року. Таким чином, днем настання строку виконання основного зобовязання, з якого починається відлік трьохрічного строку для предявлення кредитором вимоги до поручителя буде 19 липня 2021 року, а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України 19 липня 2024 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2015 року, тобто в межах встановленого строку.

Сторони не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог до ОСОБА_2, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року рішення суду першої інстанції переглядається лише у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_2.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор, користуючись своїм правом, змінив строки виконання основного зобов'язання, однак у визначений строк не пред'явив вимоги до поручителя, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України та умов договору поруки від 20 липня 2006 року порука є припиненою, а відповідно, підстави для стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором відсутні.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може з наступних міркувань.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, вищезазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 20 липня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримала кредит в сумі 25 423 доларів США з терміном повернення до 19 липня 2021 року та сплатою відсотків за його користування.

20 липня 2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно із яким поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 20 липня 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на травень 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 67 305,29 доларів США, що еквівалентно 1 422 160 грн. 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 21 067,87 доларів США, що еквівалентно 445 164 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 19 735,36 доларів США, що еквівалентно 417 008 грн. 16 коп.; заборгованості з комісії 3 326,40 доларів США, що еквівалентно 70 286 грн. 83 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань 23 175,66 доларів США, що еквівалентно 489 701 грн. 70 коп..

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Договором поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється після закінчення трьох років із дня настання терміну повного погашення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки).

Отже, договором поруки встановлено строк її припинення після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язань за договором кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору від 20 липня 2006 року строк виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів 19 липня 2021 року.

Таким чином, днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік трирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, буде 19 липня 2021 року, а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України 19 липня 2024 року.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Крім того, у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2015 року, тобто в межах встановленого строку.

Висновки суду першої інстанції про те, що було змінено строк виконання основного зобовязання у звязку з тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2009 року позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2006 року в розмірі 21014,64 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру №7 по вулиці Підопригори в місті Мукачеве, що належить основному боржнику ОСОБА_3 є невірними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах закону.

Матеріали справи не містять, не знайшло свого підтвердження, а сторонами не надано належних доказів того, що зазначене рішення суду було виконано, а відтак, що було виконано зобовязання за кредитним договором, тобто, підстави для висновку про те, що основне зобовязання виконано, а тому, закінчився термін дії поруки - відсутні.

Натомість, у судових засіданнях та в матеріалах справи належними та допустимими доказами знайшов свого підтвердження факт наявності заборгованості за кредитним договором № MKН0GК00001655 від 20 липня 2006 року, яка підлягає стягненню солідарно із боржника і поручителя.

Отже, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_2 та ухвалення у цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року у частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKН0GК00001655 від 20 липня 2006 року у сумі 53599,24 доларів США , що за курсом НБУ станом на 26 травня 2015 року становить 1132551 (один мільйон сто тридцять дві тисячі пятсот пятдесят одну) грн. 94 коп., яка складається із:

-заборгованості по кредиту 21067,87 доларів США, що за курсом НБУ становить 445164 грн. 09 коп.;

-заборгованість по процентам за користування кредитом 19735,36 доларів США, що за курсом НБУ становить 417008 грн. 16 коп.;

-заборгованість по комісії за користування кредитом 3326,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 70286 грн. 83 коп.;

-пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 9469,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 200093 грн. 28 коп.;

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору в розмірі по 3464, 70 гривень з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: