У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційні скарги представника виконавчого комітету Чернівецької міської ради - Шиби Олексія Павловича, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він за наслідками проведення 06 серпня 2012 року прилюдних торгів став власником 49/100 частин приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1 та 10 серпня 2012 року отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Зазначав, що у подальшому 14 серпня 2012 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради прийняв рішення №503/16, яким погодив здійснення перепланування та доручив Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із поділом спільного майна подружжя згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011року.

На підставі указаного рішення 20 серпня 2012 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на незаконність прийнятого рішення виконавчим комітетом та видачі свідоцтва, порушення його прав, як власника майна, просив визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №503/16 від 14 серпня 2012року «Про погодження здійснених перепланувань та заміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення, внесення змін в п. 1.31 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 травня 2012 року №342/11» у відповідній частині; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконними та скасовано: рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №503/16 від 14 серпня 2012року «Про погодження здійснених перепланувань та заміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення, внесення змін в п. 1.31 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 травня 2012 року №342/11» в частині погодження здійсненого перепланування та доручення Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку із поділом спільного майна подружжя згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року; свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно від 20 серпня 2012 року, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

У касаційній скарзі представник виконавчого комітету Чернівецької міської ради - Шиба О.П., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року, провадження у справі закрити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційних скарг та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими і викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської та видачею ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно, права та інтереси позивача не порушено, оскільки на момент їх прийняття та видачі ОСОБА_5 власником цього майна не був. Право власності на спірне майно ОСОБА_5 набув лише 11 січня 2013 року, після проведення державної реєстрації своїх прав на указане нерухоме майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що право власності ОСОБА_3 припинилося внаслідок звернення стягнення на нього за її зобов'язанням, а тому вона не мала підстав для оформлення права власності на спірне майно, а виконавчий комітет не мав підстав для прийняття рішення про оформлення за ОСОБА_3 права власності на це майно та видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем.

Враховуючи, що відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності ОСОБА_3 на спірне майно припинилось внаслідок звернення стягнення на нього за її зобов'язанням, висновок суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5 є таким, що відповідає ст.ст. 393, 396 ЦК України.

Доводи касаційних скарг зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому безпідставними є доводи скаржника представника виконавчого комітету Чернівецької міської ради - Шиби О.П. щодо порушення судами норм процесуального права при розгляді публічно-правового спору за правилами цивільного судочинства.

Право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (ст. 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень) (п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 213 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника виконавчого комітету Чернівецької міської ради - Шиби Олексія Павловича, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович