Справа № 382/4/16-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1978/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 54 30.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Данілова О.М.,

Мережко М.В.

за участю секретаря судового засідання Петленко І.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 серпня 2013 року його позов задоволено частково: стягнуто із ПП «ВКФ «Автопостач» на його користь 29232 грн за час затримки розрахунку при звільненні та 1 тис. грн моральної шкоди. Згідно з цим рішенням, 03 листопада 2014 року на його користь стягнуто частково кошти в розмірі 24753, 52 грн та 18 жовтня 2014 року під час примусового виконання остаточно стягнуто - 5478, 48 грн.

Послався на те, що ПП «ВКФ «Автопостач» добровільно не сплатило кошти з 02 серпня 2013 року по 18 жовтня 2014 року. Оскільки його середній заробіток за день згідно з наведеним рішенням становив 101,50 грн, просив стягнути з відповідача на його користь 30856 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 6832,43 грн в рахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а також судові витрати по справі.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, що брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за такого.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується таке.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПП «ВКФ «Автопостач» та відшкодування моральної шкоди та Просив стягнути з відповідача 503,02 грн невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26897,50 грн та 1700 грн. моральної шкоди.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто із ПП «ВКФ «Автопостач» на користь ОСОБА_3 29232 грн за час затримки розрахунку при звільненні та 1 тис. грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цим же рішенням встановлено, що 30 липня 2013 року невиплачена заробітна плата була сплачена відповідачем позивачу.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позову.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів з висновком районного суду погоджується.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Згідно із ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, перелік яких передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, а також дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності покладення на ПП «ВКФ «Автопостач» на підставі рішенням районного суду від 02 серпня 2013 року відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України являються наслідком неправильного тлумачення норм права.

Оскільки ОСОБА_3 даним рішенням суду заробітна плата присуджена не була, посилання в апеляційній скарзі на правову позицію, що містяться в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-43цс14, як на підставу стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати через несвоєчасне виконання рішення суду теж являється хибним.

За наведеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303- 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: О.М. Данілов,

М.В. Мережко