У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства «РИСК», третя - відділ Держземагенства у Згурівському районі Київської області, про визнання договору оренди недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, на рішення Згурівського районного суду Київської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 1 вересня 2010 року між нею та селянським (фермерським) господарством «РИСК» (далі - СФГ «РИСК») укладено договір оренди землі № 210, згідно якого вона передала відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області та належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2007 року. Вказувала, що в зазначеному договорі відсутні істотні умови, а саме: кадастровий номер земельної ділянки, строки передачі її в оренду, розмір пені за несвоєчасну сплату орендної плати, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. До договору оренди не додані додатки: план або схема земельної ділянки, що передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлені земельні сервітути, акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 5 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Як установлено судами, 1 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та СФГ «РИСК» укладено договір оренди землі № 210, зареєстрований відділом Держкомзему в Згурівському районі Київської області 2 липня 2012 року. Земельна ділянка була передана орендодавцю відповідно до акта приймання-передачі земельної ділянки від 1 вересня 2010 року, що не заперечує позивач.

Згідно п. 37 договору оренди землі невід'ємною частинами договору є, зокрема, державний акт, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план із відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладено з дотриманням вимог законодавства, чинного на час його укладення, та що позивачем не доведено порушення її прав та законних інтересів у зв'язку з відсутністю інших окремих істотних умов договору, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду», у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:О.В. Кадєтова Г.І. Мостова