АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2104/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю позивача ОСОБА_6, представника позивача

ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 березня 1978 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Проте з 07 червня 2014 року подружжя перестало проживати разом.

Під час спільного проживання сторони в шлюбі набули нерухоме та рухоме майно, яка належить їм на підставі права спільної сумісної власності й підлягає поділу між сторонами.

Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка просила суд:

- визнати за ОСОБА_8 право власності на:

легковий автомобіль ВАЗ 21093, д.н.з. 04212 ME, 2000 року випуску, вартістю 41 000 грн.;

вантажний автомобіль КАМАЗ 5320, д.н.з. СА6916 В1, 1994 р.в., вартістю 70 350 грн.;

вантажний автомобіль НОМЕР_1, 1990 р.в., вартістю 80 000 грн.;

причіп ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, 1983 р.в., вартістю 18 000 грн.;

причіп ГКБ 8527, д.н.з. НОМЕР_3 1987 р.в., вартістю 22 330 грн., - всього на загальну суму 231 680 грн.;

- визнати право власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область, вартістю 76 122 грн.;

- утримати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошову суму в розмірі, що становить різницю вартості майна, яке виділено у власність ОСОБА_8 - 77 779 грн.

Рішенням Уманського міськрайонний суду Черкаської області від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6, право власності на 50/77 частки (або 64,67 відсотків) у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 100/283 частки (або 35,33 відсотки) у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область.

Визнано за ОСОБА_8 право приватної власності на причіп ГКБ 8527, державний номерний знак НОМЕР_3, 1987 року випуску, зареєстрований 04.04.2002 року на ім'я ОСОБА_8.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 492,26 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції у серпні 2016 року ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, яку доповнила 04 вересня 2016 року.

Вимоги якої обґрунтовувала тим, що рішення суду було ухвалено з порушенням норм матеріального права , не відповідає дійсним обставинам справи та при неправильній оцінці доказів, оскільки суд неспівмірно розділив майно подружжя та безпідставно відмов в частині позовних вимог щодо поділу автомобілів і виділу їй компенсації вартості за різницю у вартості спільного майна, що підлягало виділу і поділу. Та з не зрозумілих причин зазначив про те, що вона має вносити кошти на депозит суду, а оскільки цього не вчинила, то це є підставою для відмови в її позові.

ОСОБА_6 в апеляційні скарзі зазначила, що вони з ОСОБА_8 з 18.03.1978р. і по даний час 36 років проживають разом як подружжя, але відповідач, намагаючись привласнити на свою користь все спільно нажите майно, таємно, без погодження з нею, своєю дружиною, користуючись тим, що всі без виключення транспортні засоби зареєстровані на його ім'я, ОСОБА_8, - реалізував їх по заниженій вартості, привласнивши на свою користь доходи від реалізації.

Апелянт просить суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

З досліджених колегією суддів доказів вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-СР № 113670 шлюб між сторона зареєстрований 27 січня 1957 року /а.с. 12/ і не розірваний по даний час, проте, що визнали і позивач і відповідач, з 07 травня 2014 року сторони спільно не проживають, не мають спільного бюджету і не ведуть спільно господарство.

Неповнолітніх дітей від даного шлюбу сторони не мають.

За час перебування сторін у шлюбі на імя ОСОБА_8 було придбано наступне майно:

- легковий автомобіль ВАЗ 21093, д.н.з. 04212 ME, 2000 року випуску, вартістю 41 000 грн.;

- вантажний автомобіль КАМАЗ 5320, д.н.з. СА6916 В1, 1994 р.в., вартістю 70 350 грн.;

- вантажний автомобіль НОМЕР_1, 1990 р.в., вартістю 80 000 грн.;

- причіп ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, 1983 р.в., вартістю 18 000 грн.;

- причіп ГКБ 8527, д.н.з. НОМЕР_3 1987 р.в., вартістю 22 330 грн., - всього на загальну суму 231 680 грн. ;

Вказаний перелік транспортних засобів та, що вони були придбані у шлюбі, визнається позивачем і відповідачем.

Сторонами також визнається їх вартість, визначена на підставі експертних висновків та довідок-рахунків /а.с. 128-132/, оскільки ОСОБА_8 реалізував автомобілі та причіп ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2 після того, як фактично припинилися його шлюбні відносини з ОСОБА_6

Крім автомобілів та причепів на імя ОСОБА_8, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2006, який посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, в реєстрі за №3-1970 , була придбана сторонами в шлюбі земельна ділянка площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область /а.с.13/.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки від 08.09.2014р., виготовленого ТОВ «БК «Експерт», вартість земельно ділянки становить 76 122 грн. /а.с.17-28/.

Звернувшись до суду з позовною заявою до ОСОБА_8, позивач ОСОБА_6 ставила вимогу про поділ спільного майна подружжя.

При цьому позивач в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, з урахуванням тієї обставини, що відповідач здійснив продаж без її згоди транспортних засобів, просила суд визнати за нею право власності на всю земельну ділянку, а за відповідачем право власності на причіп з компенсуванням їй за рахунок відповідача різниці вартості реалізованих транспортних засобів і вартості земельної ділянки в грошовому еквіваленті в сумі 77 779 грн.

Мотивуючи дане рішення в частині відмови в поділі легкового автомобіля ВАЗ 21093, д.н.з. 04212 ME, 2000 року випуску, вантажного автомобіля КАМАЗ 5320, д.н.з. СА6916 В1, 1994 р.в., вантажного автомобіля НОМЕР_1, 1990 р.в та причіпа ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, 1983 р.в., суд виходив з тих міркувань, що оскільки на момент розгляду позову в суді шлюб розірваний не був, то, відповідно до ч. 2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діяв за згодою другого з подружжя, а тому оскільки це майно було реалізоване відповідачем, то поділу воно не підлягає. Та, враховуючи, що жодна зі сторін не вносила на депозит суду суму, яка могла б бути присуджена другому з подружжя, дійшов до висновку, що не має підстав для стягнення з однієї з сторін грошової компенсації за майно, що присуджується іншому з подружжя.

Але такі висновки не відповідають нормам ст.60, 65, 69,70 ,71 СК України та суперечать правовим позиціям Верховного Суду України у справі № 6-486цс16, що висловлені з подібних правовідносин, хоча ці висновки, відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, мали враховуватися судом загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права.

А при здійсненні розподілу решти майна: земельної ділянки і причепа ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, відійшов від засад рівності часток в майні, компенсувавши частину вартості земельної ділянки за рахунок вартості причепа, який було виділено на користь відповідача, чим також порушив норми ст.60,69,70,71 СК України та допустив невідповідність висновків в даній справі правовим позиціям Верховного Суду України з подібних правовідносин, що висловлені у постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6-2811цс15.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 31 Цивільного кодексу України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Тому, враховуючи визначену сторонами за взаємною згодою та доведену в суді вартість транспортних засобів, що були реалізовані відповідачем, яка в десятки раз перевищує встановлений в Україні місячний прожитковий мінімум, правочини з їх продажу не відноситься до дрібних, і це майно є цінним.

А згідно статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У правових позиціях у справі № 6-486цс16 Верховний Суд України дійшов до висновку, що згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тому, встановивши, що легковий автомобіль ВАЗ 21093, д.н.з. 04212 ME, 2000 року випуску, вантажний автомобіль КАМАЗ 5320, д.н.з. СА6916 В1, 1994 р.в. вантажний автомобіль НОМЕР_1, 1990 р.в. та причіп ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, 1983 р.в. було придбано сторонами в шлюбі і ці транспортні засоби є спільним майном подружжя, що визнали сторони, то, ухвалюючи рішення, суд помилково не врахував його вартість при поділі, зважаючи на ту обставину, що вказані транспортні засоби були реалізовані відповідачем.

Відповідно, як наслідок, суд безпідставно не вирішив питання про можливість компенсації на користь позивача ? частини їх вартості, оскільки їх продаж ОСОБА_8 здійснив після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_6., а реалізацію автомобіля ВАЗ 21093, д.н.з. 04212 ME, 2000 року випуску, вантажного автомобіля НОМЕР_1, 1990 р.в та причіпа ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_2, 1983 р.в. здійснив після того як дружина звернулася з даним позовом, та враховуючи, що при цьому письмової згоди на їх відчудження дружина не надавала, а доказів про те, що виручені кошти були ним витрачені в інтересах сімї відповідач також не надав.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Тому, виходячи з засад рівності часток кожного з подружжя у спільно нажитому майні та, водночас враховуючи, що відповідач в порушення норми ст.65 СК України реалізував транспортні засоби без згоди позивача , використавши отримані кошти не в інтересах сімї, то ? частина коштів від їх реалізації підлягає до врахування при поділі спільного майна та має бути стягнута з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6

Тобто, враховуючи, що загальна вартість проданих відповідачем транспортних засобів становить 209350грн., то з ОСОБА_8 належить стягнути на користь ОСОБА_6 ? частину коштів від продажу спільного майна в сумі 104675грн.

У постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6-2811цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Але суд першої інстанції при вирішенні вимог про поділ земельної ділянки та причіпа ГКБ 8527, д.н.з. НОМЕР_3 1987 р.в., вартістю 22 330 грн. зазначеної правової позиції Верховного Суду України в повній мірі не врахував і помилково відійшов від засад рівності часток подружжя у спільному майні та без згоди сторін передав у власність відповідача причіп, пропорційно зменшивши його частку в земельній ділянці, взявши при цьому до уваги її вартість, яка була визначена на підставі звіту про експертну оцінку від 08 вересня 2014 року, який втратив чинність і не є належним доказом, оскільки з часу його складення минуло більше шести місяців. А відповідно до ч. 2 ст. 1 Постанови КМУ від 21 серпня 2014 року № 358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» строк для звіту про оцінку майна становить не більш як шість місяців з дати оцінки, яка зазначається в такому звіті. Тому оцінка є не актуальную, а погодження ціни за взаємною згодою подружжя не здійснило.

За таких обставин, враховуючи, що причіп є річчю неподільною то, виходячи з Правових позицій Верховного Суду України з подібних правовідносин, розяснень наданих в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України, належить , в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину причіпа ГКБ 8527, державний номерний знак НОМЕР_3, 1987 року випуску за кожним.

Також, оскільки суд позбавлений можливості здійснити реальний поділ земельної ділянки площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область, в натурі між сторонами, оскільки сторони не надавали суду відповідного експертного висновку щодо можливості такого поділу, колегія суддів приходить до висновку про поділ цієї земельної ділянки між сторонами в ідеальних долях по 1/2 частині земельної ділянки площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без її поділу в натурі.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому , враховуючи допущені судом першої інстанції неповноту розгляду справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права , що регулюють питання поділу спільного майна подружжя, рішення суду першої інстанції належить скасувати й ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково та визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину причіпа ГКБ 8527, державний номерний знак НОМЕР_3, 1987 року випуску і на 1/2 частину земельної ділянки площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область- за кожним. А також належить стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 ? частину коштів від продажу спільного майна в сумі 104675грн.

Враховуючи, що в частині вимоги про поділ спільного майна подружжя позов підлягає до завдолення, то відповідно до ст.88 ЦПК України належить стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3682,07грн. витрати зі сплати судового збору, які були понесені позивачем при зверненні з позовом та апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року завдольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину причіпа ГКБ 8527, державний номерний знак НОМЕР_3, 1987 року випуску.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину причіпа ГКБ 8527, державний номерний знак НОМЕР_3, 1987 року випуску.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 900 м.кв., яка розташована за адресою: вул. Тальнівська, 2/12, м. Умань, Черкаська область.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1/2 частину коштів від продажу спільного майна в сумі 104675грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3682,07грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :