Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп», Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» про скасування наказів та поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп», Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» про скасування наказів та поновлення на роботі. Вобґрунтування вимог зазначив, що 15 вересня 2014 року ДП «Житомирський військовий лісгосп» винесено наказ № 79-к, згідно якого він був звільнений із займаної посади відповідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором. 17 вересня 2014 року наказом № 81-к внесено зміни до наказу № 79-к від 15 вересня 2014 року щодо дати звільнення у зв'язку з неможливістю ознайомлення з наказом та вручення трудової книжки 15 вересня 2014 року. Зазначені накази вважає незаконними, оскільки він сумлінно виконував покладені на нього обов'язки та не порушував трудову дисципліну. Крім того, просить скасувати рішення профкому ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 12 вересня 2014 року, так як воно винесено з порушенням вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки розгляд справи про його звільнення проведено у його відсутність. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати накази, рішення профкому та поновити його на роботі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді лісничого Корбутівського військового лісництва ДП Житомирський військовий лісгосп з 10 серпня 2010 року.

Наказами ДП «Житомирський військовий лісгосп» № 64-к від 22 липня 2014 року та № 72-к від 14 серпня 2014 року, ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за безвідповідальне відношення до своїх посадових обов'язків.

Вказані накази є чинними та не скасовані у встановленому законом порядку, прийняті за погодженням з профспілковою організацією.

Наказом № 79-к ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 15 вересня 2014 року позивача звільнено із займаної посади з 15 вересня 2014 року відповідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: не виконання роботи відводу і таксації лісосік, безконтрольність за роботами по рубках головного і проміжного користування, вирощуванню посадкового матеріалу, не проведення перевірок рубок лісу на лісосічних ділянках, не виконання розпоряджень та вказівок директора, не усунення недоліків по дисциплінарним стягненням від 22 липня 2014 року та від 14 серпня 2014 року.

Наказом № 81-к від 17 вересня 2014 року внесено зміни до наказу № 79-к від 15 вересня 2014 року щодо дати звільнення у зв'язку з неможливістю ознайомлення з наказом та вручення трудової книжки 15 вересня 2014 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання первинної профспілкової організації ДП «Житомирський військовий лісгосп» від 12 вересня 2014 року, за результатами розгляду звернення від адміністрації, рапорту головного лісничого ОСОБА_5 від 09 вересня 2014 року та протоколу зборів трудового колективу Корбутівського військового лісництва від 02 вересня 2014 року, вирішено надати згоду адміністрації ДП «Житомирський військовий лісгосп» про застосування до ОСОБА_4 заходу стягнення у вигляді звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

При цьому профкомом було встановлено, що ОСОБА_4 на засідання профспілкового комітету не з'явився, під час засідання комітету знаходився на робочому місці в конторі Корбутівського військового лісництва, підписував документи на відпуск лісопродукції.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 та вони визнані і самим позивачем.

Згідно з вимогами п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 проведено у відповідності до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, підставами якого було порушення трудового законодавства та систематичне невиконання позивачем посадових обов'язків, а саме: не виконання роботи відводу і таксацій лісосік, безконтрольність за роботами по рубках головного і проміжного користування, вирощуванню посадкового матеріалу, не проведення перевірок рубок лісу на лісосічних ділянках, не виконання розпоряджень та вказівок директора та не усунення недоліків по дисциплінарним стягненням від 22 липня 2014 року та від 14 серпня 2014 року.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова