АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/523/16-ц 22-ц/774/1220/К/16
Справа № 193/523/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1220/К/16 суддя Шумська О.В.
Категорія № 39 (IV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П.,Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Євтодій К.С.

за участю відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просила визначити їй додатковий трьохмісячний строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 8,3908 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Девладівської сільської ради. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_6 за її життя на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 виданого 13.08.2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 376.

За життя ОСОБА_6 розпорядилась належною їй земельною ділянкою, заповівши її ОСОБА_4.

19 лютого 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, але у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом було відмовлено, у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини згідно ст. 1269 ЦК України, а саме не подання заяви про прийняття спадщини протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_6

Обґрунтовуючи причину пропуску строку, ОСОБА_4 зазначила, що вона постійно доглядала за своєю мамою ОСОБА_9, яка хвора на цукровий діабет тип ІІ та потребує стороннього догляду, тому вона не могла надати вчасно заяву до нотаріуса. Крім, того вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її брат ОСОБА_10 і позивач у зв'язку з цим досить довгий час перебувала у депресійному стані після його смерті.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5. Згоди на прийняття спадщини позивачем вони не надають. Позивач вважає, що причини пропуску нею строку для прийняття спадщини є поважними, у зв'язку із чим звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1, додатковий трьохмісячний строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, поставила питання щодо скасування рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, недослідженими належним чином та не прийнятими до уваги заперечення представника відповідача - ОСОБА_11 щодо можливості надання допомоги ОСОБА_12 іншими дорослими членами її родини, які проживають разом із нею, окрім позивача ОСОБА_4. Також ОСОБА_1, зауважила на тому, що згідно амбулаторної картки ОСОБА_12, вона не перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні в період з дня смерті ОСОБА_6 до дня звернення позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім того ОСОБА_1 зазначила, що 06.08.2015 року позивач, пред'явивши заповіт на її ім'я) отримала копію повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_6, що на думку заявника апеляційної скарги свідчить про її обізнаність щодо необхідності вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Так, заявник апеляційної скарги вважає неповажними вказані позивачем причини пропуску строку, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилалась на законність та обґрунтованість рішення суду та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши при цьому оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 8,3908 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,яка розташована на території Девладівської сільської ради належної ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 виданого 13.08.2002 року.

Відповідно до заповіту від 02.04.2009 року ОСОБА_6, на випадок смерті, заповіла земельну ділянку площею 8,3908 га, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 виданого 13.08.2002 року і зареєстроване в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 376, який посвідчений Кот Л. І. приватним нотаріусом Софіївського районного округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі № 690 ОСОБА_4 (а.с.8).

19 лютого 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, але у прийняття заяви про прийняття спадщини за заповітом було відмовлено ,у зв'язку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини згідно ст. 1269 ЦК України, а саме не подала заяву про прийняття спадщини на протязі 6 місяців після смерті ОСОБА_6, що підтверджено постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доводи поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, на думку колегії суддів в розумінні наведених роз'яснень, наданих Пленумом Верховного суду України, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, доводи позовних вимог ОСОБА_4 стосовно того, що вонапостійно доглядала за своєю мамою ОСОБА_9, яка хвора на цукровий діабет тип ІІ та потребує стороннього догляду, та стосовно того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її брат ОСОБА_10 і позивач у зв'язку з цим досить довгий час перебувала у депресійному стані після його смерті, тому вона не могла надати вчасно заяву до нотаріуса, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки вказані причини не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, згідно довідки, що видана КЗ Софіївської ЦРЛ ДОР, мати позивача ОСОБА_9 перебуває на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога з 2009 року з приводу цукрового діабету ІІ типу середньої тяжкості інсулінопотрібний, потребує постійного лікування та стороннього догляду (а.с.12), проте із вказаної довідки не слідує, що ОСОБА_9 взагалі не може знаходитися без стороннього догляду, що вона не має можливості вільно пересуватися та задовольняти самостійно свої життєві потреби.

Також не можливо вважати, що смерть брата позивача ОСОБА_10 є непереборною та поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а перебування позивача в депресивному стані після його смерті, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, взагалі не підтверджено доказами.

Інших причин, на підтвердження поважності пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем не зазначалось.

Тож, на думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції не повно встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, у зв'язку з чим ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: