Справа №592/2088/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бичков І. Г.
Номер провадження 22-ц/788/876/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 12500 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач не довела наявності факту спричинення їй моральної шкоди, так як надані докази свідчать лише про можливість її заподіяння, але не констатують такий факт. Також відповідач вважає розмір відшкодування моральної шкоди не обґрунтованим, так як не зазначено, якими доказами підтверджується саме такий розмір відшкодування.

Крім того, судом не встановлено порушень відповідачем нормативних актів про охорону праці стосовно позивачки щодо незабезпечення їй безпечних та нешкідливих умов праці та тих посадових осіб товариства, які допустили такі порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Сумське НВО» ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 20 грудня 1983 року по 19 липня 2013 року працювала на різних роботах, у тому числі пресувальником виробів з пластмаси, а також маляром, зайнятим на роботах з використанням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки у ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» (яке на даний час змінило назву на ПАТ «Сумське НВО»), тобто пов'язаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах за ст.38 КЗпП України (а.с.6-7).

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 32 від 21 червня 2013 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, головного спеціаліста Сумського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Сумській області, зав. відділення профілактичних медичних оглядів КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4», страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у відділенні м. Суми та технічного інспектора праці «Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки» було проведено розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання і їй був встановлений діагноз: (J 41.0) хронічний бронхіт токсичної етіології, легенева недостатність першого ступеня; (L 30.9) хронічна екзема верхніх кінцівок в стадії нестійкої ремісії; (Н 83.3) хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ступень) - за класифікацією ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та вказано, що захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 05 червня 2013 року.

Крім того, їй був встановлений супутній діагноз: (І 11.0) гіпертонічна хвороба другої стадії, вузол правої долі вперше виявлено, еутіреоз клінічно; (К 81.1) хронічний холецистит в фазі ремісії з дискінезією жовчного міхура; (К 29.9) хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії; (J 31.2) хронічний фарингіт, стадія нестійкої ремісії; (J 37.0) хронічний ларингіт в стадії нестійкої ремісії; (J 35.0) хронічний тонзиліт, ремісія; (G 93.4) вазомоторна енцефалопатія з лікворно-венозною дисциркуляцією з вираженим астено-невротичним синдромом; (М 42.1) розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного і поперекового відділу хребта, цервікоалгія, двостороння вертеброгенна люмбоішіалгія з помірним м'язові-тонічним синдромом і обмеженням статико-динамічної функції хребта; (Н 52.4) пресбіопія; (Н 31.8) гіпертонічна ангіопатія сітківки; (Н 10.0) алергічний кон'юнктивіт; (Н 01.1) дерматит шкіри повік в анамнезі.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання у позивача виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалій роботі в шкідливих умовах праці.

Причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості та підвищена чутливість шкіри до епіхлоргідрину і формальдегіду (а.с.8). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представником відповідача.

З 08 травня 2014 року по 28 травня 2014 року позивач перебувала на обстеженні в клініці НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету, де їй також повідомили про наявність професійного захворювання (а.с.10).

Відповідно до акту огляду Сумської МСЕК № 564 від 25 червня 2014 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50 відсотків безтерміново, встановлена третя група інвалідності по профзахворюваннях безтерміново, а також визначена потреба у медикаментозному лікуванні, санаторному лікуванні, лікуванні в реабілітаційній установі та слуховий апарат (а.с.9, 21-24).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останньої на безпечні умови праці, тому погіршився стан її здоров'я через професійні захворювання, у зв'язку з чим відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, враховуючи стан її здоров'я, в тому числі і наявність у неї третьої групи інвалідності, а також такого фактору, як підвищення рівня життя - у розмірі 12500 грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і відповідачем не заперечується, що ОСОБА_3 працювала у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком її професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно нестворення безпечних умов праці (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 16 червня 2014 року їй було встановлено втрату 50% професійної працездатності безтерміново, а також встановлено третю групу інвалідності безтерміново у зв'язку з профзахворюваннями.

Отже, є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки місцевим судом правильно встановлено, що позивач внаслідок ушкодження здоров'я в результаті професійного захворювання зазнала фізичного болю та страждань, про що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а також вона змушена вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє їй моральні страждання, для відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості визначено суму у розмірі 12500 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Установивши, що професійне захворювання позивач отримала унаслідок незабезпечення у повній мірі ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, про що також йдеться в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (недосконалість технологій, тривала робота в шкідливих умовах праці), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

Під час установлення зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заподіяна позивачу саме роботодавцем моральна шкода, що знайшло підтвердження матеріалами справи, перебуває в причинно-наслідковому зв'язку з недотриманням відповідачем законодавства про охорону праці щодо гігієнічних регламентів та нормативів, що встановлено матеріалами справи.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на недоведеність порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці саме з вини відповідача, враховуючи, що комісія із розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання не встановила осіб, які б порушували вимоги законодавства щодо зазначеного, то воно також не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і стосовно того, що сама позивачка довгий час за власною ініціативою пропрацювала у шкідливих умовах, чим можливо збільшила ступінь втрати працездатності, висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду, враховуючи наявність доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -