Справа № 195/540/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

31.08.2016 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ПСП «Агрофірма «Коман» до ОСОБА_1 про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

ПСП «Агрофірма «Коман» звернулось до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_1 повернути майно зерно пшениці у кількості 3825 кг.

В позовній заяві представник позивача посилається на те, що 15 вересня 2015 року відповідачем було взято на зберігання у ПСП «Агрофірма «Коман» майно зерно пшениці в кількості 3825 кг., яке за вказівкою відповідача було вивезено водієм ОСОБА_2 до будівлі, що належить ОСОБА_1

На підтвердження факту отримання зерна на зберігання та вивезення майна за адресою відповідача була ним написана розписка від 15.09.2015 року.

28 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою щодо повернення на протязі семи днів з моменту пред'явлення даного повідомлення - вимоги взятого 15.09.2015 року майна - зерна пшениці в кількості 3825 кг. на зберігання.

Станом на момент складання позову повідомлення-вимога з боку відповідача не виконана, майно - зерно пшениці в кількості 3825 кг. позивачу не повернуто, що і змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позов та прохала суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, та прохав суд відмовити ПСП «Агрофірма «Коман» в задоволенні його позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Допитані в якості свідків зі сторони позивача слідуючи особи.

ОСОБА_3 пояснив суду, що в нього знаходилося зерно в його гаражі в мішках по вул.Колгоспній 74, с.Чумаки Томаківського району. Приїхав його брат ОСОБА_4 і необхідно було звільнити гараж, щоб ремонтувати його автомобіль. Він попросив ОСОБА_1, який доводиться йому тестем, щоб в нього зберігати у подальшому зерно пшениці. Він у свою чергу попросив ОСОБА_2 щоб той на автомобілі ГАЗ-53 відвіз зерно пшениці в с. Кірове. Вони завантажили зерно, зважили та відвезли. Так як на той час у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виник конфлікт, то він попросив у ОСОБА_1 щоб той склав розписку, що отримав у нього на зберігання зерно. Вони склали договір зберігання. Зерно належало особисто ОСОБА_3 Оригінал договору зберігання зерна не зберігся, лише його копія.

Свідок ОСОБА_2 показав суду, що він працює сторожем ПСП "АФ "Коман". Прийнятий на роботу нещодавно. Територія підприємства була арештована державними виконавцями. 15.09.2015 року приїхав колишній директор ПСП "АФ "Коман" ОСОБА_1 на своєму автомобілі і сказав, що на території підприємства роботи немає, тому необхідно піти на тік, щоб почистити пектус, так як прийшов час до збирання врожаю, щоб було де очищати насіння соняшника. Один з робітників виявив, що в бункерах залишилося зерно пшениці. На той час, на току знаходилися ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким доповіли, що в бункерах знаходиться зерно пшениці. ОСОБА_1 сказав йому щоб він взяв автомобіль. Потім заїхали зважили на вагах машину, відвантажили, завантажили зерно, заїхав на ваги, знову зважили. Потім чекав поки, ОСОБА_1 напише розписку, так як він запропонував відвезти зерно пшениці до нього в с.Кірове на санпропусник. Зважили зерно, приблизно 3825 кг. ОСОБА_1 написав розписку і супроводжував свідка в с.Кірове. своєю машиною, а він керував вантажним автомобілем. По приїзду ОСОБА_1 показав йому де відвантажити зерно. Він висипав зерно де йому було вказано. Після того, знову повернулися на тік. Офіційно на той час він не працював в ПСП "АФ "Коман". Керував він автомобілем ГАЗ-53, яка належить особисто ОСОБА_5 Ніяких більше документів йому не давали на перевезення вантажу. Текст розписки особисто він не бачив. Знає, що тільки один раз складалася розписка.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що є рідним сином ОСОБА_5 Добре знає ОСОБА_1 Пшениця належить ПСП "АФ "Коман", яка чистилася на пектусі. Колишній директор ПСП "АФ "Коман" ОСОБА_1 дав наряд йому та ОСОБА_8 зачистити пектус на току. Після того, як він піднявся в бункер, то виявив залишки пшениці приблизно тони чотири. Потім погукав ОСОБА_1 і доповів йому, що залишилася пшениця. Далі ОСОБА_1 погукав ОСОБА_2 для того, щоб той під'їхав ГАЗ - 53 під бункер, і сказав щоб висипав йому зерно в кузов. Коли автомобіль під'їхав він відкрив ляду, висипав пшеницю, вони поїхали на вагову, а він слідом за ними пішов також на вагову, так як зважену пшеницю йому потрібно записувати собі в зошит, за яку він отримує заробітну плату. Зважили автомобіль, і ОСОБА_1 збирався відправляти автомобіль в с. Кірове, після чого зайшла ОСОБА_5 і запропонувала написати розписку, а тоді хай машина їде і висипає в с. Кірове зерно. Спочатку ОСОБА_1 не хотів нічого писати, потім погодився. Під диктовку ОСОБА_5 написала розписку, ОСОБА_1 почитав її, ознайомився, поставив свій підпис, і вони поїхали в с. Кірове. Приблизно хвилин 20-30 їх не було. Після того, вони повернулися на тік і цілий день були на роботі. Він працює на зерноочисній машині. Він особисто веде облік зерна, так як проводить звірку для отримання заробітної плати. Трудовий договір укладався на той час, але не пам'ятає з ким. Наряд йому в той день надавав ОСОБА_1 На цей час директором ПСП "АФ "Коман" являється ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_6 показав, що він працює виконуючим обов'язки механіка ПСП АФ "Коман". 15.09.2015 року приїхали на тік щоб почистити пектус перед збиранням насіння соняшника. В бункерах виявилася пшениця агрофірми. Потім пшеницю погрузили в автомобіль ГАЗ-53. На місці були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Не знали куди подіти пшеницю. ОСОБА_1 запропонував відвезти пшеницю в с.Кірове на санпропусник. Висипали пшеницю і поїхали на вагову зважувати пшеницю, а він пішов на верх на пектус. Пшениця належить агрофірмі "Коман". Зміст розписки він не знає, не бачив. ОСОБА_1 говорив, що пшеницю відвезуть в с. Кірове, так як усі стояли біля пектуса. Куди автомобіль з пшеницею поїхав він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що знає ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Працює він на посаді тракториста-машиніста ПСП "АФ "Коман". Пшениця була агрофірми "Коман". Відвозили пшеницю до ОСОБА_1 на санпропустник. Поїхали вони на тік проводити підготовку до збору врожаю соняшника. Там виявили, що зосталася пшениця коли очищали зерно. Викликали директора ОСОБА_1 і почали запитувати куди її дівати, на що він сказав, щоб завантажили до автомобіля ГАЗ-53, а далі вирішать. Коли завантажили зерно пшениці до автомобіля, зважили та відвезли в с.Кірове. ОСОБА_5 на той час наряди не надавала. При перевезенні зерна він не приймав участь. Зміст розписки він не знає, як і те, чи складалась вона взагалі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, свідків, суд дійшов висновку, що у позові ПСП «Агрофірма «Коман» слід відмовити.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст.15 ЦПК України, яка також кореспондується зі ст.55 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути і припинення правовідношення. При цьому слід зазначити, що в порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені, невизнані або оспорювані права.

Як зазначає представник позивача, 15 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 взяв на зберігання у ПСП «Агрофірма «Коман» майно зерно пшениці в кількості 3825 кг., яке за його вказівкою було вивезено водієм ОСОБА_2 до будівлі, що належить ОСОБА_1, і на підтвердження факту отримання зерна на зберігання та вивезення майна за адресою відповідача була ним написана розписка.

Однак, суд вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки не підтверджується будь-якими документальними доказами, які б підтверджували, що дійсно ОСОБА_1 має заборгованість перед ПСП АФ "Коман".

Зі змісту розписки ніяк не вбачається, що ОСОБА_1 саме від ПСП АФ "Коман" прийняв на зберігання зерно пшениці.

Відповідно до діючого законодавства, майно, оборотні засоби, в тому числі і зерно повинно обліковуватися згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ч.2 ст.3 даного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим, який ведеться юридичними особами. Позивачем не надано жодного бухгалтерського документу, який би підтверджував, що саме з ПСП АФ "Коман" було видано зерно пшениці відповідачеві ОСОБА_1, а саме внутрішньогосподарська накладна, чи то товарно-транспортна накладна, чи витратна накладна, з яких би слідувало, що саме з ПСП АФ "Коман" зерно надійшло відповідачу. Крім цього, заборгованість ОСОБА_1 перед ПСП АФ "Коман" щодо зазначеного зерна не підтверджується, а ні висновком спеціаліста ні висновком експерта за результатами бухгалтерської перевірки чи економічної експертизи. Відповідно з боку позивача не надано ні висновку аудитора ні висновку експерта що відповідачем завдано збитки позивачу на даний предмет позову.

Крім цього, свідок ОСОБА_3 підтвердив суду той факт, що дане зерно належить йому особисто і було передано ОСОБА_1 на зберігання за домовленістю з останнім.

Крім того, заявлені позовні вимоги та дослідженні докази не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Сама розписка і ті події, що мали місце трактуються виходячи зі змісту складених документів. Зі змісту розписки ніяк не випливає, що позовні вимоги по відшкодуванню зерна пшениці відносяться до ПСП АФ "Коман". Що саме це зерно належить ПСП АФ "Коман". Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" юридичні особи зобов'язані вести бухгалтерський облік з моменту реєстрації юридичної особи і до дня ліквідації. Як зазначила сама представник ПСП АФ "Коман", що дане зерно не обліковувалося ПСП АФ "Коман". Тобто, своїми поясненнями фактично виключила факт належності даного зерна ПСП АФ "Коман".

Окрім того, свідчення свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_2 суд до уваги не приймає, оскільки вони можуть бути не об'єктивними, та відноситься критично, так як частина з них є прямими родичами директора ПСП АФ "Коман" ОСОБА_5, а інші свідки працюють на підприємстві, вони є підлеглими, і відповідно залежними від роботодавця, директора ОСОБА_5, яка на цей час є директором та засновником ПСП АФ "Коман".

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається. На ті обставини, які посилається позивач не надано відповідних доказів, не письмових, не фактичних, не підтверджено, що саме це зерно належить ПСП АФ "Коман".

Як встановлено в судовому засіданні, що зерно, яке зберігалося в приміщенні відповідача, належить ОСОБА_3, стосовно якого ОСОБА_1 написав розписку ОСОБА_5, на її вимогу, тільки для того щоб не було претензій. На сьогоднішній день відповідач не є засновником ПСП АФ "Коман" і відповідно до протоколу зборів учасників ПСП АФ "Коман" від 17 листопада 2015 року він виведений з засновників підприємства, звільнений з посади директора, ОСОБА_5 залишилася одноосібним засновником. При цьому, починаючи з моменту виходу ОСОБА_1 з посади директора та засновника, ніяких претензій стосовно передачі зерна ОСОБА_5 не пред'являла нього. Під час проведення загальних зборів питання про передачу зерна пшениці не ставилося на повістку дня. За період роботи ОСОБА_1 на посаді директора ПСП АФ "Коман" матеріальних втрат не було.

Отже, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідачем порушено право позивача, а тому суд приходить до висновку, що представником позивача у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Положенням ст.ст.27-30 ЦПК України передбачено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час укладення договору оренди позивач діяла добровільно, без примусу і тиску, договір підписано власноручно, на пропозиції відповідача отримати орендну плату та переглянути умови укладеного договору позивач не реагує, отримувати орендну плату відмовляється, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, відповідач порушує умови укладеного договорів оренди систематичною невиплатою орендної плати.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки із наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що представником позивача належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача порушено майнові права ПСП «Агрофірма «Коман», а тому пред'явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, статтею 215 ЦПК України передбачено при винесенні рішення вирішення питання судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Так як в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про відмову в позові ПСП «Агрофірма «Коман», тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.10,11,15,27-30,59-61,88,213-215 ЦПК України ст.ст.936,937,938,943,949 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у позові ПСП «Агрофірма «Коман» до ОСОБА_1 про витребування майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного суду через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:/підпис/ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко