АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3923/16 Головуючий І інстанції -
Категорія: кредитні Доповідач - Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Шаповал Н.М.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - правонаступника АКІБ «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»; третя особа - на стороні позивача без самостійних вимог - ОСОБА_5 про визнання дій відповідача протиправними щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнання бездіяльність відповідача, щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, в даному випадку - за тим, щоб Позичальник використав отриману в нього валюту недійсним договору про надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», у якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів; визнати кредитний договір № 0, укладений між позивачем та відповідачем від 12.10.2007 року недійсним з моменту його укладення; застосувати наслідки недійсності правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати відповідача повернути позивачу сплачені по зазначеному кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що договір укладено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 99 Конституції України, ЦК України, Положення «Про порядок видачі Національним банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» затвердженого Постановою правління НБУ від 14.10.2004 року № 483, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 1993 року.

До участі у справі були залучені ТОВ «Кей-Колект» - як співвідповідач та ОСОБА_5 як третя особа.

Надалі ОСОБА_3 змінювала підстави позову в порядку ст. 31 ЦПК України, в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, в даному випадку за тим, щоб позичальник використав отриману в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України, визнати кредитний договір № 0 від 12.10.2007 року недійсним.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

ПАТ «УкрСиббанк» було подано письмові заперечення на позовну заяву разом з клопотанням про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на ті ж самі доводи, що вказані у позовній заяві; вважає, що судом не повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а рішення суду постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, таким, що підлягає скасуванню. Просив ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що судом свідомо не було вивчено умови кредитного договору та залишено без уваги самостійні підстави для визнання кредитного договору недійсним, які були вказані у позовній заяві.

Пояснює, що в позовній заяві є чітка вимога - визнання договору недійсним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Посилається на те, що судом не враховано, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Вказує, що правочин можна визнати недійсним як із застосуванням наслідків не дійсності так і без застосування наслідків недійсності, крім того суд має право з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності правочину.

Представник позивача вважає що банком не надано позичальнику перед укладанням кредитного договору інформації для здійснення свідомого вибору, яка передбачена законодавством.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним.

Зазначає, що при ухваленні рішення, судом не враховані вимоги п. 9 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», які передбачають, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. У даному випадку продукцією є кредитна послуга, інформацію про яку він зобов'язаний надати у письмовому вигляді відповідно до вимог п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу, що безумовним є факт ознайомлення позичальника з умовами договору, а закон зобов'язує надавати інформацію про кредитні умови, а це не одне і те саме.

Крім того, представник звертає увагу на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору недійсним, у зв'язку із застосуванням до спірних правовідносин строків позовної давності. Норми ст. 257 ЦК України встановлюють загальну позовну давність тривалістю три роки. Але суд не взяв до уваги, що цей строк починається з того часу, коли сторона дізналась про порушення свого права.

Позивач звернулась за правовою допомогою до юристів тільки тоді, коли борг був переданий ТОВ «Кей-Колект» і той в протиправний спосіб робив спробу заволодіти заставним майном позичальника. Як на доказ посилається на довіреність від 25.04.2015 року.

Окрім цього, кредитний договір діє до 13 жовтня 2025 року, а тому на протязі дії кредитного договору сторони у справі мають право його оскаржити.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені в суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що обґрунтованість частини вимог не доведена, а до вимог про визнання договору недійсним сплинула позовна давність.

Однак з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З роз'яснень наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 13 Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки оспорюваний договір було укладено у жовтні 2007 року надання кредиту у іноземній валюті не порушувало вимог законодавства України, яке діяло на той час.

Посилання позовної заяви та апеляційної скарги на те, що позивач не був у повному обсязі ознайомлений з умовами кредитного договору не можуть бути взяті до уваги оскільки підписаний позивачем договір про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 року містить усі істотні умови. Цей договір вимогам закону діючому на час його укладення не суперечить, позивачем вивчений, умови цього договору виконувались сторонами.

Апеляційна скарга містить посилання на ст.ст. 228, 229, 231, 232, ЦПК України, проте такі підстави для визнання позову недійсним у позовній заяві не зазначались, будь-яких доводів про існування обставин передбачених цими статтями суду надано не було.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання апеляційної скарги на те, що позивачу надано не споживчий а інший кредит з огляду на те, що будь-яких доводів на підтвердження цієї обставини не надано.

Не відповідають дійсності і доводи апеляційної скарги про те, що судом не розглянуто вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції розглянуті усі вимоги викладені в уточненій позовній заяві (а.с. 101-107).

Зважаючи на те, що договір, укладений між сторонами не суперечить нормам законодавства діючого на час його укладання, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

Враховуючи наведене судова колегія вважає, що підставність позовних вимог доведено не було, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

До того ж судом не визначено початок строку з якого для позивача виникла можливість для звернення до суду.

З урахуванням того, що судом першої інстанції норми матеріального права були застосовані неправильно оскаржуване рішення підлягає зміні. У зв'язку з недоведеністю позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним оспорюваного нею договору підлягають залишенню без задоволення саме з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору № 0 від 12.10.2007 року відмовити у зв'язку з їх недоведеністю.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал