АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря ШЕВЧЕНКО І. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2016 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні житлом.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про позбавлення права користування квартирою та зняття з державної реєстрації місця проживання посилаючись на те, що відповідач з 1998 року та по даний час не проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні житлом.

25.12.2015 року позивачка ОСОБА_2 уточнила свої вимоги та остаточно просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, однокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: 36002, АДРЕСА_2 та зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; третя особа - ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом; третя особа ОСОБА_4 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 1 в будинку № 6-б по вул. 8 Березня в м. Полтаві, шляхом видачі дублікату ключів та забезпеченні доступу до квартири.

Додатковим рішнням Октябрського районного суду м . Полтави від 05 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору у розмірі 487,20 грн.

Друге речення другого абзацу рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2016 року по справі №554/11973/15-ц викласти в наступній редакції: «Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди щодо користування ОСОБА_3 квартирою № 1 в будинку № 6-б по вул. 8 Березня в м. Полтаві шляхом забезпечення вільного доступу до квартири, володіння та користування нею, надання можливості виготовлення дублікатів ключів від квартири».

В апеляційних скаргах порушено питання про скасування рішення та додаткового рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового, про задоволення позову ОСОБА_2

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що останні підлягають задоволенню частково.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 21.09.1999 року ( а.с.14).

Згідно довідки « ЖЕО № 2» в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_3, як квартиронаймач та ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як члени сім`ї( а.с.69).

Позивачка зазначила, що ОСОБА_3 вибув на постійне місце проживання для створення іншої сім`ї з якою проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням місцевий суд виходив з того, що позивачка не надала доказів, що ОСОБА_3 вибув на постійне місце проживання та не проживає в спірній квартирі з 1998 року.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом місцевий суд виходив з того, що відповідач не проживав в спірній квартирі за наявності неприязних стосунків з позивачем та відсутністю ключів від квартири.

Проте, висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» передбачено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Звертаючись до суду позивачка зазначила, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 1998 року.

Також зазначила, що відповідач виселився з квартири на постійне місце проживання з метою створення нової сім`ї.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 з 06.10.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_7 (а.с251)

Крім того, в своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначив, що між сторонами була домовленість про те, що ОСОБА_2 з донькою залишиться проживати в спірній квартирі, а він матиме доступ до квартири, може зберігати речі та допомагатиме сплачувати комунальні послуги.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він постійно підтримував зв'язок із спірною квартирою не ґрунтуються на чинному законодавстві, оскільки поява час від часу в спірній квартирі не свідчить про факт постійного проживання.

Крім того, відповідач звернувся до суду про усунення перешкод в користуванні квартирою лише в 2015 році, коли виникло питання про приватизацію.

За таких обставин Апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою в зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Проте, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, наявність судового рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, є самостійною підставою для зняття таких осіб із реєстраційного обліку, та окреме вирішення цього питання законодавством не передбачено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою не підлягають задоволенню, оскільки відсутні будь-які докази про вчинення перешкод в користуванні квартирою.

Крім того, ОСОБА_3 вибув із спірної квартири та створив нову сім`ю, що підтверджується матеріалами справи.

Кожна сторона, відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 за недоведеністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 511,60 грн.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2016 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 травня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_2 з літа 1998 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 511,60 коп. витрат за оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: О. Ю. КУЗНЄЦОВА

ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ