Ухвала

іменем україни

31 серпня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Савченко В.О, УмновоїО.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Гроуверс» про стягнення боргу за договором відсоткової позики, за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Гроуверс» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Cільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Гроуверс» (далі - СТОВ «Юнайтед Гроуверс») про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 липня 2009 року він на підставі договору позики передав відповідачу грошові кошти у сумі 280 000 грн, які позичальник мав повернути до 24 липня 2010 року та сплатити 48 % річних за користування коштами.

Позивач зазначав, що СТОВ «Юнайтед Гроуверс» зобов'язання за договором позики належним чином не виконало, у зв'язку із чим просив суд позов задовольнити та стягнути заборгованість за договором позики у сумі 1 657 040 грн, яка складається з: 280 000 грн - сума боргу; 302 400 грн - 48 % річних за період з 24 липня 2009 року по 21 жовтня 2011 року; 1 064 000 грн - пеня за прострочення повернення позики у розмірі 1 % за кожен день прострочення; 10 640 грн - штраф у розмірі 1 % від суми несвоєчасно сплачених відсотків за кожен день несплати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто зі СТОВ «Юнайтед Гроуверс» на користь ОСОБА_3 борг за договором відсоткової позики від 24 липня 2009 року у сумі 1 657 040 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто зі СТОВ «Юнайтед Гроуверс» на користь ОСОБА_3 борг за договором відсоткової позики у сумі 593 040 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі СТОВ «Юнайтед Гроуверс» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконав своїх зобов'язань за договором позики, тому дійшов висновку про стягнення суми заборгованості згідно з розрахунком, наданим позивачем.

При цьому суд зазначив, що на час укладення договору позики від 24 липня 2009 року ОСОБА_4, як директор СТОВ «Юнайтед Гроуверс», мав право на укладення даного договору від імені товариства, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 23 листопада 2006 року по 13 жовтня 2013 року він значився керівником вказаного товариства.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд погодився із такими висновками суду першої інстанції, проте дійшов висновку про відмову у стягненні пені за прострочення повернення позики у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 липня 2009 року між СТОВ «Юнайтед Гроуверс» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав позичальнику грошові кошти у сумі 280 000 грн на строк до 24 липня 2010 року зі сплатою 48 % річних за користування коштами.

Передачу грошових коштів у розмірі 280 000 грн підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 24 липня 2009 року № 35/7-9 (а. с. 5, том 1).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підставою недійсності правочину є недодержання у момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1−3, 5 та 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником із перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ч. 1 ст. 98 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» при вирішення спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися ч. 3 ст. 92, ст. 241 ЦК України. Зокрема, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла знати про такі обмеження.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 24 липня 2009 року особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, зазначений ОСОБА_4 Будь-які обмеження щодо його представництва від імені юридичної особи не зазначені.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення), касовий ордер − первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно з п. 2.2 Положення підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Згідно з п. 3.1 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.3 Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Згідно з квитанцією до прибуткового ордера від 24 липня 2009 року № 35/7-9 СТОВ «Юнайтед Гроуверс» прийняло від ОСОБА_3 280 000 грн на підставі договору відсоткової позики від 24 липня 2009 року, що спростовує доводи відповідача про те, що грошові кошти від позивача до каси товариства не надходили.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, визначились із відповідною правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин та дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Таким чином, при вирішенні даної справи судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність її відхилення та залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Гроуверс» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

В.О.Савченко

О.В.Умнова