УхвалА

іменем україни

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Запорізької області, головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Василівського відділення поліції головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2012 року слідчим Василівського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області проти нього порушено кримінальну справу у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Під час досудового слідства відноснонього незаконно застосовувався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а також проводився обшук. Після того, як кримінальна справа була повернута судом для усунення виявлених недоліків, постановою слідчого Василівського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 31 жовтня 2012 року кримінальна справа стосовно нього була закрита на підставі ч. 2 ст. 213 КПК України за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

Унаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності і застосування запобіжного заходу, він зазнав моральних страждань через звинувачення державою у вчиненні злочину, якого він не скоював. Постраждала його репутація як чесного, правослухняного громадянина, порушились стосунки з рідними та друзями через те, що держава вважала його злочинцем, була заплямована його честь, гідність як людини і громадянина. У зв'язку із незаконними діями щодо нього він зазнав душевних страждань, постійно перебував в хворобливому стані, не міг без дозволу правоохоронних органів вільно пересуватися територією України, подорожувати, виїжджати за кордон, спілкуватись зі своїми родичами та друзями, які живуть в іншій місцевості. Зазначені обставини під час всього незаконного слідства його особливо пригнічували, оскільки порушували його конституційні права, передбачені ст. 33Конституції України, участині свободи пересування і вільного залишення території України.

За час досудового слідства з 19 лютого 2012 року по 31 жовтня 2012 року він був вимушений у свій вільний час з'являтися на виклики до слідчого, суду, звертатися за допомогою до юристів, що вимагало від нього додаткових життєвих зусиль та завдало йому моральних страждань, які він оцінював у розмірі 50 тис. грн.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, на його користь моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, 11 546 грн 72 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_4 завдано маральної шкоди, розмір якого судами визначено з урахуванням його доведеності позивачем, вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1176 ЦК України, врахувавши при цьому також роз'яснення, надані судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Доводи касаційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між діями слідства та завданої шкоди, є безпідставними й такими, що спростовані наданими позивачем доказами, які суди належним чином оцінили.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.П. Штелик