Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1204/13-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічними позовами ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року,

встановила:

В липні 2013р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, остаточно просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 73751,89 доларів США за кредитним договором №Z012/110/313 від 24.04.2007 р., з яких: заборгованість по кредиту: 49514,06 дол. США, що еквівалентно 1040290,40грн., % з 27.12.2011р. по 27.01.2015р. 19998,37 дол. США, що еквівалентно 420165,75грн., пеня з 01.12.2012р. по 30.05.2013р. 3688,74дол. США, що еквівалентно 77500грн., пеня по % з 01.12.2012р. по 30.05.2013р. 550,72дол. США, що еквівалентно 11570,63грн. Зазначав, що 24.04.2007 р. між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №Z012/110/313, відповідно до якого ОСОБА_1 надав йому кредит для споживчої мети в сумі 100000дол.США терміном до 23.04.2012 р. зі сплатою 13% річних. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та ОСОБА_5 було укладено 4 додаткові угоди. ОСОБА_6 виконав свої обовязки в повному обсязі. ОСОБА_5 належним чином умови договору не виконав, допустивши вказану заборгованість. Заборгованість перед ОСОБА_6 станом на 13.05.2013р., з врахуванням заборгованості по тілу кредиту, %, пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату % - 504156,17грн. З метою забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_6 і ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договори поруки 24.04.2007р., 27.04.2009р., 28.05.2010р., за якими поручителі зобовязались відповідати перед ОСОБА_6 на всю суму заборгованості по кредиту. Після укладення договорів поруки, боржник не виконував умови договору, тому йому та поручителям направлено вимоги про повернення заборгованості, проте ці вимоги не було виконано.

В грудні 2013р. ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним. Під час розгляду справи він помер, провадження по справі було закрито.

У звязку зі смертю ОСОБА_5, ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог - стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 - дружини померлого, в межах спадкового майна, та інших відповідачів заборгованості по кредитному договору.

В січні 2014р. ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, просив визнати договір поруки припиненим. Зазначав, що позов до поручителя подано з пропуском позовної давності. Термін дії основного договору сплив 23.04.2012р., вимога про погашення заборгованості направлено боржнику та поручителям 05.06.2013р., тобто після закінчення дії кредитного договору.

В лютому 2014р. ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом. Просила визнати недійсним Договір поруки №12/119/049 від 28.05.2010р., як вчинений під впливом помилки та обману, а також без згоди одного з подружжя. Зазначала, що з ОСОБА_5 до укладення договору поруки знайома не була. Про борги ОСОБА_5 не знала. Крім того, строк дії договору поруки закінчився 23.04.2012р., тому вимоги в частині боргових зобовязань за кредитним договором до неї, як поручителя, заявлені з пропуском строку звернення до суду.

В жовтні 2015р. ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом, просила визнати недійсними: кредитний договір №Z012/110/313 від 24.04.2007р., укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, договір поруки №012/110/313/1 від 24.04.2011р., укладений нею із ОСОБА_6. Вона договір поруки не підписувала. Сума кредитного договору свідчить, що він укладений відносно цінного майна. Тому вона мала надавати згоду у письмовій формі на його укладання, проте ОСОБА_1 такої згоди не отримав.

Рішенням Черняхівського райсуду Житомирської області від 24 березня 2016р. позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» 73751,89дол.США, судові витрати по 1720,50грн. з кожного. В решті позову відмовлено за безпідставністю. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю. Після вступу рішення в законну силу, арешт на причеп ОДАЗ 9370 (1986), номер шасі 150013, д.н.11504ВА, скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_2 просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові за безпідставністю. Зазначають, що в звязку зі смертю боржника стягнення боргу з поручителів є безпідставним. Крім того, в договорах поруки №Z012/110/313/4 від 27.04.2009р., №12/119/049 від 28.05.2010р. відсутні будь-які умови щодо відповідальності поручителів після смерті позичальника.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 24.04.2007р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №Z012/110/313 відповідно до якого ОСОБА_1 надав йому кредит в сумі 100000дол.США терміном до 23.04.2012р., зі сплатою 13 % річних для споживчої мети. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та ОСОБА_5 було укладено 4 додаткові угоди. ОСОБА_6 виконав свої обовязки в повному обсязі та надав вищевказаний валютний кредит. ОСОБА_5 належним чином умови договору не виконав, чим допустив заборгованість по ньому. Станом на 13.05.2013р. загальна сума заборгованості перед банком, з врахуванням заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасне сплачення відсотків становила 504156,17грн. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 було укладено договори поруки 24.04.2007р., 27.04.2009р., 28.05 2010р. за якими поручителі зобовязались відповідати перед банком на всю суму заборгованості по кредитному договору. Після укладення договорів поруки, позичальник не виконував умови договору, у звязку з чим йому та поручителям направлено вимоги про повернення боргу, проте заборгованість по кредитному договору погашена не була.

В грудні 2013р. ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним. У звязку зі смертю, провадження по справі було закрито. Після його смерті ОСОБА_6 подав заяву про зміну позовних вимог, просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, дружини померлого, в межах спадкового майна, та інших відповідачів заборгованість по кредитному договору.

В січні 2014р. ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом, просив визнати договір поруки припиненим. Зазначав, що позов подано з пропуском позовної давності. Строк дії основного договору закінчився 23.04.2012р., вимога щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 направив боржнику і поручителям 05.06.2013р., тобто після закінчення дії кредитного договору.

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом. Просила визнати недійсним Договір поруки №12/119/049 від 28.05.2010р., укладений між нею і ОСОБА_6, як вчинений під впливом помилки та обману, а також без згоди одного з подружжя. Зазначала, що з ОСОБА_5 до укладення договору поруки знайома не була. Про борги ОСОБА_5 не знала. Крім того, строк дії договору поруки закінчився 23.04.2012р., тому вимоги в частині боргових зобовязань за кредитним договором до неї, як поручителя, заявлені з пропуском строку звернення до суду.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом. Просила визнати недійсними: кредитний договір №Z012/110/313 від 24.04.2007р., укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, договір поруки №012/110/313/1 від 24.04.2011р., укладений нею із ОСОБА_6. Зазначала, що договір поруки не підписувала. Сума кредитного договору свідчить, що він укладений відносно цінного майна. Тому вона мала надавати згоду у письмовій формі на його укладання, проте ОСОБА_1 такої згоди не отримав.

Судом встановлено, що Відповідно до п.6.1 Договору поруки №12/119/049 від 28.05.2010р. між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» і ОСОБА_2 договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до п.3.1 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредиту, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

05 червня 2013р. ОСОБА_6 було надіслано на адреси відповідачів вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором №Z012/110/313 від 24.04.2007р.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.251,252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

У справі, яка переглядається, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 і ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в 2 реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін порука використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Судом першої інстанції враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до керівних роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

З урахуванням зазначених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для припинення поруки в порядку частини четвертої статті 559 ЦК України за договором поруки, укладеним між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» і ОСОБА_2, оскільки банк пред'явив вимогу до поручителя з порушенням установленого цією нормою шестимісячного строку.

Виходячи із наведеного, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині стягнення із поручителів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заборгованості у солідарному порядку, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення вимог до ОСОБА_2

Судом встановлено, що п.4.1. договору поруки, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, сторони домовились, що «… порука припиняється, якщо ОСОБА_1 в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк виконання боргового зобовязання закінчився 23.04.2012р., а до суду ОСОБА_1 звернувся у липні 2013р.

На підставі наведеного заборгованість за кредитним договором слід стягнути з ОСОБА_4, як поручителя.

Указана правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2014 року №6-2662цс15.

Рішення суду першої інстанції в решті вимог не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

При цьому суд виходить з таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України).

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до неї скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором Z012/110/313 від 24.04.2007р. на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» 73751,89доларів США та 3541грн. судового збору. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :