ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 06 березня 2013 року між ним та банком було укладено договір банківського вкладу «Універсальний» № 4744 на суму 735 000 грн строком на 370 днів; 16 листопада 2012 року - договір банківського вкладу «В Десятку» № 8631 на суму 45 000 доларів США строком на 3 місяці; 29 травня 2012 року - договір банківського вкладу «VIP-Прибутковий» № 06 на суму 50 000 доларів США строком на 3 місяці. Посилаючись на те, що за кожним з договорів він звертався до відповідача із заявами щодо дострокового повернення сум вкладів, які залишені без задоволення, позивач просив стягнути з банку на свою користь суми вказаних вкладів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року, позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 жовтня 2015 року про виправлення описки), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» грошові кошти за договором банківського строкового вкладу «Універсальний» від 06 березня 2013 року № 4744 у розмірі 735 000 грн; за договором банківського строкового вкладу «В Десятку» від 16 листопада 2012 року № 8631 у розмірі 45 000 доларів США, що еквівалентно 956 880 грн; за договором банківського строкового вкладу «VIP-Прибутковий» від 29 травня 2012 року № 9906 у розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 063 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 29 травня 2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_3 укладено договір строкового банківського вкладу «VIP-Прибутковий» № 9906, відповідно до умов якого останнім було внесено на рахунок, відкритий на його ім'я у банку, грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, що підтверджується оригіналом зазначеного договору, оглянутого в судовому засіданні, копія якого наявна в матеріалах справи, та копією ощадної книжки від 29 травня 2012 року № 57482, оригінал якої також було досліджено в судовому засіданні (а. с. 7, 8 т. 1).

Укладення цього договору також підтвердив представник відповідача під час судового засідання 07 жовтня 2015 року, зазначивши, що позивач 08 серпня 2012 року звертався із вимогою достроково повернути грошові кошти, які отримав того ж дня, що, на думку банку, підтверджується квитанцією про безготівкове списання № 85462 (а. с. 30 зв., т. 2).

18 січня 2014 року ОСОБА_3 на адресу банку було надіслано заяву про повернення суми вкладу за договором від 29 травня 2012 року № 9906 разом з нарахованими процентами (а. с. 11, 12, 14, т. 1).

У матеріалах справи міститься лист ПАТ «Банк Кредит Дніпро» від 18 лютого 2014 року № 6/23-1290, у якому банком зазначено про дострокове розірвання договору строкового банківського вкладу «VIP-Прибутковий» від 29 травня 2012 року № 9906, що також свідчить про визнання відповідачем факту укладення цього договору (а. с. 87, т. 1).

16 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_3 було укладено договір строкового банківського вкладу «В Десятку» № 8631, відповідно до умов якого останнім було внесено на рахунок, відкритий на його ім'я у банку, грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США, що підтверджується виданою йому квитанцією готівкового зарахування від 16 листопада 2012 року № 42228.

20 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до відділення «Гагарінське» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» із заявою про повернення суми вкладу відповідно до п. 3.4 вищевказаного договору, яка залишена без відповіді (а. с. 11, 12, 15 т. 1),

06 березня 2013 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_3 було укладено договір строкового банківського вкладу «Універсальний» № 4744, відповідно до умов якого останнім було внесено на рахунок, відкритий на його ім'я у банку, грошові кошти у розмірі 735 000 грн США, що підтверджується видачею йому прибуткового касового ордера від 06 березня 2013 року № 42228.

14 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до відділення «Гагарінське» ПАТ «Банк Кредит Дніпро із заявою про дострокове повернення суми вкладу за договором від 06 березня 2013 року на підставі п. 3.4.3 договору, яка залишена без задоволення (а. с. 11, 12, 13 т. 1).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що вищевказані договори безпосередньо між банком та позивачем не укладалися, вони були укладені між позивачем та ОСОБА_5, щодо якої порушено кримінальну справу за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року було призначено судову почеркознавчу експертизи.

Відповідно до висновку експертизи від 17 липня 2015 року № 70/04/06-317/318 підписи в графі «вкладник» договорів строкового вкладу від 16 листопада 2012 року № 8631, від 29 травня 2012 року № 9906, від 06 березня 2013 року № 4744 виконані ОСОБА_3

Підписи в графах «клієнт» ощадної книжки від 29 травня 2012 року № 57482 та квитанції від 16 листопада 2011 року № 42228 виконані ОСОБА_3

Підписи в графі «підпис» у заяві від 08 серпня 2012 року про розірвання договору від 29 травня 2012 року № 9906 у графі «клієнт» квитанції від 08 серпня 2012 року № 85462 виконані не ОСОБА_3, а іншою собою (іншими особами).

Відтиски печатки на договорах строкових вкладів від 29 травня 2012 року № 9906, від 16 листопада 2012 року № 8631 та від 06 березня 2013 року № 4744 нанесені печаткою «ПАТ «Банк Кредит Дніпро», експериментальні зразки якої надані на дослідження.

Відтиск печатки на аркуші від 06 березня 2013 року № 42228 нанесений печаткою «ПАТ «Банк Кредит Дніпро», експериментальні зразки якої надані на дослідження.

Підписи від імені ОСОБА_5 у графі «банк» договорів строкового банківського вкладу від 29 травня 2012 року № 9906, від 16 листопада 2012 року № 8631 та від 06 березня 2013 року № 4744 виконані ОСОБА_5

Підпис від імені ОСОБА_5 в графі «оператор» у квитанцій від 08 серпня 2012 року № 85462 виконаний ОСОБА_5

Підпис від імені ОСОБА_5 в графі «оператор» у квитанції від 16 листопада 2012 року № 42228 виконані ОСОБА_5

Підпис від імені ОСОБА_6 у графі «оператор» ощадної книжки від 29 травня 2012 року № 57182 виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою (а. с. 23-34, т. 2).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту укладання договорів банківського вкладу, а також внесення коштів за цими договорами.

Колегія суддів вважає зазначені висновки правильними, такими, що ґрунтуються на обставинах справи та відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Згідно з положеннями Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, відповідно до вимог закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі № 6-1045цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (далі - Положення № 566), будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи із того, що у позивача є оригінал примірників договорів банківського вкладу, квитанції про внесення коштів, які містять підписи уповноважених осіб банку, відтиски печатки та штампу.

На порушення вищевказаних положень закону ПАТ «Банк Кредит Дніпро» не надало належних доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладалися спірні договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку та доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку із їх виконанням тощо.

Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності зобов'язань перед позивачем за вказаними вище договорами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак