АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс» про визнання недійсним договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк «Таврика», третя особа: ТОВ «Полібудсервіс Плюс» про визнання недійсним договору іпотеки.

Позивач зазначає, що між ним та ПАТ "Банк «Таврика» не був укладений договір поручительства та у сторін іпотечного договору не було підстав для набуття тих прав та обов'язків, на що був спрямований цей правочин, тому не існує правових підстав вважати його майновим поручителем. З цих підстав просив визнати іпотечний договір від 01 лютого 2008 року недійсним

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, оскільки він не є боржником, не є майновим поручителем, не є іпотекодавцем, він не можу бути стороною іпотечного договору. Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки матеріали справи не містять доказів, які це підтверджують.

В судове засідання ПАТ «Банк «Таврика», ТОВ «Полібудсервіс Плюс» будучи належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові відправлення, не з'явились (а.с.106, 108).

Відповідно до положення ч.2 ст.305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 01 лютого 2008 року між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» був укладений договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ, предметом якого є надання кредитних коштів в сумі 1 300 000 грн. з терміном погашення кредитних ресурсів до 29 січня 2010 року з оплатою по процентній ставці 19% процентів річних (а.с.74-77.).

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ від 01 лютого 2008 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_1 01 лютого 2016 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. та зареєстровано в реєстрі за №316, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Пунктом 1.1 Договору іпотеки встановлено, що цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ від 01 лютого 2008 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Тлюс».

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (Заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважено перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України окремим видом застави є іпотека (застава нерухомого майна).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважено перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем.

Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст..ст. 1, 11 Закону України «Про Іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Згідно з ч.І ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також; усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пункт 4.1 ст. 215 ЦК України, передбачає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом першої інстанції встановлено, що оспорюванний договір іпотеки містить всі необхідні умови: предмет, права та обов'язки сторін, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та інше.

При укладанні договору іпотеки сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору

Підстав для визнання договору іпотеки недійсним, судом не встановлено.

Посилання апелянта на відсутність договору поруки, оскільки він є майновим поручителем і застава спрямована на забезпечення відносин поруки, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки договір іпотеки не може бути підставою для виникнення між сторонами відносин поруки.

Відповідно до норм діючого законодавства, іпотека та порука є різними видами забезпечення виконання, тому норми, що регулюють поруку, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові з вищезазначених підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: