Справа № 306/2611/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду від 25 січня 2016 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - комунальне унітарне підприємство «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації», про внесення змін до інвентарної справи, -

в с т а н о в и л а :

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення Свалявського районного суду від 25 січня 2016 р., яким у позові відмовлено, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та суперечність їх законодавству. Указує, що спірний колодязь ОСОБА_5 (колишньому власнику домоволодіння АДРЕСА_1) не належав, він його ОСОБА_4 не продавав, а тому такий не може належати останньому як новому власнику та значитися в інвентарній справі указаного домоволодіння.

У письмовому запереченні та в с удовому засіданні ОСОБА_4 не визнав скарги через її безпідставність і просить залишити рішення суду без змін. Пояснив, що колодязь був предметом судових спорів за позовами ОСОБА_3 з різних правових підстав ще з 2009 р.

Суд першої інстанції встановив, що житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці площею 347 кв. м по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 купив у ОСОБА_6 14.06.1986 р. На момент продажу домоволодіння складалося із житлового будинку (під літерою А), трьох сараїв (під літерами Б, В, Д), убиральні (під літерою Г), споруди під № 1-2 і колодязя під № 3. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру ОСОБА_4 належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0.0823 га, на якій згідно з кадастровим планом розташований спірний колодязь.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0.0912 га по АДРЕСА_2, що межує, зокрема, із землями ОСОБА_4 Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на земельній ділянці останньої розташовані житловий будинок, літня кухня, два сараї, вбиральня, котельня та огорожа.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що спірний колодязь обґрунтовано включений до інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_1, позаяк такий знаходиться на земельній ділянці відповідача та придбаний ним за договором купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується із цим висновком із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1).

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності на цього стороною правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Однак, ОСОБА_3 не довела, які її права, ким і яким чином порушені, не визнаються або оспорюються у зв'язку з фактом зазначення колодязя в інвентарній справі домоволодіння АДРЕСА_1,

Твердження позивачки про те, що наявність реєстрації спірного колодязя за домоволодінням відповідача ущемляє її права як власника домоволодіння АДРЕСА_2 є безпідставним і надуманим, а питання власності чи користування спірним колодязем не є предметом цього спору.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що спірний колодязь не входив у склад придбаного ОСОБА_4 домоволодіння, а тому й не може значитися в його інвентарній справі, спростовуються як обставинами справи так і письмовими доказами.

Зокрема, повторним рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2015 р., яке набрало законної сили, є чинним і має преюдиціальне значення, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на колодязь за набувальною давністю установлено, що згідно з довідкою-характеристикою домоволодіння АДРЕСА_1, яке з 1975 р. належало ОСОБА_5 у порядку спадкування, на момент продажу ОСОБА_4 складалося із житлового будинку під літерою А, трьох сараїв під літерами Б, В, Д, убиральні під літерою Г, споруди під №№ 1-2 і колодязя під № 3 (а.с.14-16, 79-80).

За приписами ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Свалявського районного суду від 25 січня 2016 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: