21.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/2763/16-ц
Справа №2/205/1759/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів (а.с. 2-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав останній грошові кошти в сумі 1 110 000,00 грн., строком користування 50 календарних днів з моменту передачі коштів.

18.12.2013 року ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн., про що написала розписку на договорі позики.

24 березня 2014 року відповідачка частково повернула борг в сумі 38 000,00 доларів США, що еквівалентно 387 467,00 грн., про що складено розписку.

15 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, відповідно до умов якого новий кредитор прийняв вимоги, що належали первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики від 16.12.2013 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Станом на 15.07.2014 року заборгованість відповідачки за договором позики становила 612 533,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2016 року із відповідачки на користь позивача було стягнуто суму основного боргу.

Посилаючись на обставини позову, позивач просить суд стягнути із відповідачки на свою користь інфляційне за період з квітня 2014 року по лютий 2016 року та 3% річних за період з 01.04.2014 року по 04.04.2016 року, у зв'язку із простроченням відповідачкою виконання грошового зобовязання, тому просив суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошову суму у розмірі 493 953,33 грн., з якої: 3 % річних 37 003,71 грн.; інфляція 456 949,62 грн.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_4, судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 66).

Відповідачка в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Крім того, до суду повернулися неодноразово направлені конверти з відправленням, що направлялись відповідачці, із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобовязання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики №б/н, відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах визначених даним договором надав позичальнику безпроцентну позику, а останній зобовязався використовувати її за цільовим призначенням і повернути позику в обумовлений цим договором строк. Розмір позики за договором складає 1 110 000,00 грн. (а.с.5-6).

Згідно розписки вчиненої на вищевказаному договорі позики 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. (а.с.6).

15 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 16.12.2013 року, відповідно до умов якого новий кредитор прийняв вимоги, що належали первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики від 16.12.2013 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Встановлено, що в березні 2015 року позивач звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2016 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.12.2013 року в сумі 612 533,00 грн. (а.с.12-13).

Згідно вказаного рішення вбачається, що 24 березня 2014 року відповідачка частково повернула борг в сумі 38 000,00 доларів США, що еквівалентно 387 467,00 грн., про що складено розписку.

Також встановлено, що в червні 2015 року ОСОБА_2 зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги недійсним. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 68-69).

Так, за змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Згідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає в повній мірі законними вимоги позивача щодо стягнення із відповідачки на свою користь індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що в загальній сумі складає 493 953,33 грн., з якої: 3 % річних 37 003,71 грн.; інфляція 456 949,62 грн.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову суму в розмірі 493 953,33 грн.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, і його вимоги задоволені, з відповідачки належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 4 939,53 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525-526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 80, 88, 197, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_2, грошові кошти в сумі 493 953,33 грн. (чотириста девяносто три тисячі девятсот пятдесят три грн..33 коп.), з яких: 3 % річних 37 003,71 грн.; інфляція 456 949,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 4 939,53 грн. (чотири тисячі девятсот тридцять дев'ять грн. 53 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула