Справа № 125/236/16-ц Провадження № 22-ц/772/2196/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 25Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О.,Сало Т.Б.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Посилається на те, що 28.11.2014 року між ним та ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат DNHEJL-14АS173, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону та повязані зі страхуванням на випадок непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.

На час укладення даного договору позивач ОСОБА_2 працював в Ходацькому навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній школі І ступеня дошкільному навчальному закладі».

31.08.2015 року з позивачем ОСОБА_2 було розірвано трудовий договір у звязку з ліквідацією.

Позивач звернувся до відповідача ПАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, відповідач відмовив здійснювати страхове відшкодування. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути на з ПАТ «СК «Інгосстрах» на його користь 10 000 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» -ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у справі ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції не зявився, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що зявилися до суду, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював в Ходацькому навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній школі І ступеня дошкільному навчальному закладі».

28.11.2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат DNHEJL-14АS173, згідно умов якого розмір страхової суми становить 10 000 грн., страховий платіж 240 грн., строк дії договору 12 місяців з можливістю пролонгації, щомісячний регулярний страховий платіж - 20 гривень.

Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані із страхуванням на випадок непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

31.08.2015 року стався страховий випадок оскільки з позивачем ОСОБА_2 було розірвано трудовий договір у звязку з ліквідацією, про свідчить наказ директора школи № 8 від 31.08.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до умов договору позивачем 10.09.2015 року було направлено до ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відповідну заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до умов договору страхування, зокрема п. 4.2 страховик зобов'язувався у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, а страхувальник зобов'язувався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування.

Пунктом 3.4 даного договору страхування сторони також визначили, що страховик протягом 30 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п.3.3 умов страхування приймає рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати, яке оформляється страховим актом.

ПАТ «СК «Інгосстрах» 30.09.2015 року відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування вказувала на несвоєчасну сплату відповідної частини страхового платежу, а відтак і не чинність договору страхування і підстави для такої відмови у ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були, оскільки відповідно до п. 8.5 договору у разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу цей Договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються.

Судом встановлено тане заперечується сторонами у справі той факт, що в січні 2015 року кошти з карткового рахунку ОСОБА_2 ПАТ «Приватбанк» на умовах щомісячного страхового платежу ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» не списувалися у зв'язку з відсутністю коштів, що підтверджується виписками ПАТ «Приватбанк» по картковому рахунку.

Стороною договору страхування ПАТ «Приватбанк» не був, як і у інший спосіб не брав на себе зобов'язань здійснювати регулярні платежі за відсутності достатніх для цього сум на рахунку позивача.

Крім цього, судом звернута увага також і на те, що договором страхування, як альтернативний спосіб сплати страхового внеску, була передбачена можливість внесення готівкових коштів безпосередньо на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», однак ОСОБА_2 такою можливістю не скористався.

За таких обставин договір добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат від 28.11.2014 року DNHEJL-14АS173 припинив свою дію в січні 2015 року у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 п. 8.5 умов договору.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджується доказами у справі відповідно до укладеного28.11.2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» договору добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат DNHEJL-14АS173, предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані із страхуванням на випадок непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.

Згідно п. 6.1. цей договір діє 12 місяців з 29.11.2014 по 28.11.2015 включно (але не більш ніж сплачуємий період). Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна із сторін не заявила про відмову в його продовженні.

Згідно пунктів 7.1.,7.2., 7.3.даного договору страхова сума становить 10 000 грн., тариф складає 2,40 %, астраховий платіж - 240 грн..

Відповідно до п.8.2 договору способом сплати є щомісячний регулярний платіж у розмірі 20,00 грн. сплачений на рахунок страховика. При цьому сплачуємий період починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика та дорівнює 1 календарному місяцю.

Відповідно до умов п. 4.2договору страхування страховик зобов'язувався у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, а страхувальник зобов'язувався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування.

Пунктом 3.4 даного договору страхування сторони також визначили, що страховик протягом 30 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п.3.3 умов страхування приймає рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати, яке оформляється страховим актом.

Згідно п. 8.3 даного договору страховий платіж вважається сплаченим з моменту надходження безготівкових коштів або внесення готівкових коштів на вищезазначений рахунок страховика.

Відповідно до п. 8.5. укладеного договору у разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу цей Договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 працював в Ходацькому навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній школі І ступеня дошкільному навчальному закладі» та згідно наказу № 8 від31.08.2015 року його було звільнено з роботи у звязку з ліквідацієюХодацького НВК ЗОШ І ступеня ДНЗ (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), внаслідок чого відповідно до умов укладеного договору добровільного страхуваннястався страховий випадок.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

10.09.2015 року позивачем направлено до ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відповідну заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Однак, відповідач ПАТ «СК «Інгосстрах» своїм листом від 30.09.2015 року відмовило позивачу ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.п. 4.1.3, 8.5 і прав передбачених п. 1.3.5 договору страхування, так як у разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу цей Договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються (пропущений платіж за січень 2015 р., відповідно договір DNHEJL-14АS173припинив свою дію (а.с.15).

Судом встановлено тане заперечується сторонами у справі той факт, що в січні 2015 року кошти з карткового рахунку ОСОБА_2 ПАТ «Приватбанк» на умовах щомісячного страхового платежу ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» не списувалися у зв'язку з відсутністю коштів, що підтверджується також виписками ПАТ «Приватбанк» по картковому рахунку (а.с.6-8).

Стороною договору страхування ПАТ «Приватбанк» не був, як і у інший спосіб не брав на себе зобов'язань здійснювати регулярні платежі за відсутності достатніх для цього сум на рахунку позивача.

Крім цього, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильнозвернута увага також і на те, що договором страхування, як альтернативний спосіб сплати страхового внеску, була передбачена можливість внесення готівкових коштів безпосередньо на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», однак ОСОБА_2 такою можливістю не скористався.

За таких обставин договір добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат від 28.11.2014 року DNHEJL-14АS173 припинив свою дію в січні 2015 року у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 п. 8.5 умов договору.

Погодитися з доводами позивача щодо вини ПАТ «Приватбанк» у порушенні зобов'язань за договором страхування в частині несвоєчасного перерахунку страхових внесків, колегія суддів не може, оскільки стороною договору страхування ПАТ «Приватбанк» не був, як і у інший спосіб не брав на себе зобов'язань здійснювати регулярні платежі за відсутності достатніх для цього сум на рахунку ОСОБА_2

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки позивачем протягом лютого вересня 2015 року систематично приймалися наступні страхові платежі, тому дакі дії (на думку позивача) мають ознаку так званих конклюдентних дій, тобто з яких випливає намір (бажання) здійснити правочин на заздалегідь відомих умовах, що свідчить про фактичне визнання відповідачем дії договору. Адже, судом встановлено, що відповідно до вимог п. 8.5. укладений 28.11.2014 року між сторонами договір страхування припинив свою дію у звязку з несплатою позивачем частки страхового платежу за січень 2015 року.

За таких обставин колегія суддів переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання скаржника на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_4

Судді : /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: