Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В суд звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

Позовні вимоги мотивували тим, що позивачі є подружжям. У період з 07.04.2009 року по 07.01.2010 року з їх спільного сімейного бюджету вони тричі позичали своєму сусіду ОСОБА_2 на його власні потреби гроші в національній та іноземній валюті, а саме : 07.04.2009 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 50 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 07.09.2009 року, про що надав розписку; 07.09.2009 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 100 000,00 гривень до 07.01.2010 року, на підтвердження чого також надав письмову розписку від 07.09.2009 року; згодом ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 ще 80 000,00 грн. до 07.04.2010 року, що також підтвердив розпискою від 07.01.2010 року. Строки повернення позичених коштів зазначених у розписках минули. Відповідач повернув позивачам позику лише частково у загальній сумі 60 000,00 грн. (15.10.2011 р. - 40 000,00 грн. та 17.11.2010 р. ще 20 000,00 грн.). Решту боргу відповідач повертати відмовився, у зв'язку з чим у січні 2014 р. позивачі звертались до правоохоронних органів з метою притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. За наслідками кримінального розслідування , внесеного до ЄРДР за № 0000312, підтверджено, що відповідач не повернув усіх позичених у позивачів коштів. Висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що усі вищезазначені боргові розписки про позику грошей у позивачів були написані відповідачем ОСОБА_2 Постановою слідчого від 13.08.2015р. кримінальне провадження закрите, а позивачам рекомендовано захищати свої права в судовому порядку, оскільки спірні правовідносини містять ознаки цивільно - правового характеру. На даний час відповідач також відмовляється добровільно повернути позивачам борги, що спонукало їх у листопаді 2015 р. звернутись до суду з цим позовом про примусове стягнення з ОСОБА_2 на їх користь заборгованості за договорами позики в загальній сумі 1 547 913,30 грн. , з яких : на користь позикодавця ОСОБА_3 - 1 413907,90 грн. - еквівалент у гривнях станом на 20.11.2015р. 59 308, 22 доларів США ( 50000,00 дол. США основне зобов'язання + 9308,22 дол. США - 3% річних за період прострочення з 08.09.2009р. по 20.11.2015 р. (2 265 днів) заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.04.2009 року, а також 55835,66 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.01.2010року (50000,00 грн. основана заборгованість + 5835,66 грн. - 3% річних за період прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (1420 днів); на користь позикодавця ОСОБА_4 - 78 169,86 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.09.2009 рок (70000,00 грн. - основна заборгованість + 8169,86 грн. - 3% річних за період прострочення з 18.11.2011 р. по 20.11.2015 р. (1420 днів). Також представник позивачів надав суду письмове клопотання про поновлення позивачам строку позовної давності для вирішення цього спору, оскільки вважає, що позивачі пропустили його з поважних причин, зазначених у клопотанні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2016 року поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк позовної давності. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики в загальній сумі 1547913,30 грн., а саме : на користь позикодавця ОСОБА_3 1413907,90 грн. - еквівалент в гривнях станом на 20.11.2015 р. 59308,22 доларів США (50000 доларів - основне зобов'язання, та 9308,22 долари США - 3% річних) заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.04.2009 року; на користь позикодавця ОСОБА_3 55835, 66 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.01.2010 року (50000 грн. - основна заборгованість і 5835, 66 грн. - 3% річних); на користь позикодавця ОСОБА_4 78169,86 грн. заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.09.2009 року (70000 грн. - основна заборгованість і 8169,86 грн. - 3% річних). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 6090 грн.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, не дослідження та ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяння повному об'єктивному та неупередженому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 07 квітня 2009 р. відповідач ОСОБА_2 на власні потреби позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 07.09.2009 р ., на підтвердження чого надав позикодавцю письмову розписку.

07 вересня 2009 р., в період, коли ОСОБА_2 мав повернути позичені за розпискою від 07 квітня 2009 р. кошти в розмірі 50 000, 00 дол. США, він знову звернувся до позивачів із проханням відстрочення повернення боргу за цією розпискою та додатково позичити йому ще 100 000,00 грн., на що позивачі погодились та надали йому позику на вказану суму строком до 07.01.2010 р. На підтвердження чого позичальник ОСОБА_2 надав позикодавцю ОСОБА_4 письмову розписку від 07 вересня 2009 року.

07 січня 2010 р. ОСОБА_2 знову звернувся до позивачів, які на його прохання позичили йому ще 80 000,00 грн. до 07 квітня 2010 р., що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 від 07 січня 2010 р.

Також, суд першої інстанції встановив, що відповідач лише частково повернув позичені кошти в загальній сумі 60 000,00 грн. : 15.10.2011 р. - 40 000,00 грн. та 17.11.2011 р. ще 20 000,00 грн.

Вирішуючи виниклий спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються ст.ст. 525, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України.

В той же час, висновки суду, до яких він дійшов задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, не відповідають дійсним обставинам справи, що вбачається з наступного.

Так, згідно розписки від 07.09.2009 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 100 000,00 гривень до 07.01.2010 року (а.с.14).

Розписками від 15.10.2011 року та від 17.11.2011 року (а.с.56,57) підтверджується факт погашення відповідачем ОСОБА_4 60 000,00 гривень.

Також, згідно розписки від 15.10.2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 6 000,00 доларів США. (а.с. 55), що еквівалентно на час повернення коштів, 15.10.2011 року, згідно курсу НБУ - 47854,20 грн.

Враховуючи ці три розписки (20000 грн., 40000 грн та 6000 доларів США - 47854,20 грн.), можливо дійти висновку, що борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 в сумі 100 000,00 гривень за розпискою від 07.09.2009 року був погашений відповідачем у повному обсязі, ще у 2011 році, з переплатою 7854,20 гривень або 984,76 доларів США (за курсом НБУ станом на 15.10.2011 року)

Зараховуючи вказані три суми повернутих коштів саме в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за розпискою від 07.09.2009 року на суму 100 000,00 гривень, колегія суддів виходить перш за все з суб'єктивного складу осіб вказаних у цих письмових документах про передачу коштів у позику та про їх повернення, а тому зараховує в першу чергу в повернення коштів тому хто їх отримував, тобто ОСОБА_4, а не його дружині ОСОБА_3 за іншими розписками.

Таким чином, станом на 17.11.2011 року борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за розпискою від 07.09.2009 року на суму 100 000,00 гривень, повернутий відповідачем в зв'язку з чим рішення суду про стягнення боргу в цій частині є помилковим.

Не вірно встановлені обставини у справі і в частині боргу в сумі 50000 доларів США та його погашення.

Так, згідно розписки від 07.04.2009 року, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 суму 50 000,00 доларів США до 07.09.2009 року (а.с.12).

Враховуючи те, що сторони по справі не заперечують факт позичення коштів відповідачу по всіх розписках, як дію вчинену в інтересах сімї позивачів за їх спільною згодою та їх спільними коштами, колегія суддів вважає за можливе зарахувати залишок (переплату) повернутих коштів відповідачем позивачу ОСОБА_4 за розпискою від 15.10.2011 року, за якою ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 6 000,00 доларів США. (а.с. 55), а саме суму в розмірі 984,76 доларів США, в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_3 в сумі 50 000,00 доларів США.

Крім того, згідно розписки від 16.11.2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 13700 доларів США (а.с.54).

Позивачі визнають факт отримання цих коштів саме від відповідача ОСОБА_2 через ОСОБА_6, що також підтвердив їх представник в апеляційному суді. Однак, заперечують їх зарахування в погашення боргу перед ними, вказуючи, що передали їх іншому кредитору відповідача - ОСОБА_7 в рахунок погашення іншого боргу в сумі 250000,00 гривень.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами позивачів, які суд першої інстанції помилково взяв до уваги, оскільки дана розписка на суму 13700 доларів США не містить того, що ці кошти передаються для ОСОБА_7 через ОСОБА_4, а лише свідчить про отримання ним коштів від ОСОБА_6, який в цій ситуації передавав кошти від ОСОБА_2, що визнали сторони, а тому цей факт не потребує доказування.

Подальше розпорядження цими коштами позивачами, їх передача третій особі, не спростовує факт їх отримання ОСОБА_4 від відповідача через іншу особу, та не може бути підставою не зараховувати їх в погашення боргу за діючими на той час не погашеними зобов'язаннями відповідача перед сімєю позивачів, які передали йому у позику кошти сімейного бюджету за трьома розписками.

Доказів про уповноваження ОСОБА_7 ОСОБА_4 отримати від ОСОБА_2 кошти в погашення боргу перед нею в матеріалах справи відсутні, а посилання міського суду на досліджену ним довіреність від 28.04.2012 року є помилковим, оскільки кошти в сумі 13700 доларів США передані ОСОБА_4 16.11.2011 року, тобто ще до видачі цієї довіреності.

Це ж саме стосується і доводів позивачів, з якими також помилково погодився суд першої інстанції, про не зарахування в погашення боргу відповідача перед ними суму в розмірі 6 000,00 доларів США, отримані ОСОБА_4 за розпискою від 15.10.2011 року.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки позивачі визнають факт отримання коштів від ОСОБА_2 в сумі 6 000,00 доларів США за розпискою від 15.10.2011 року та в сумі 13700 доларів США за розпискою від 16.11.2011 року, їх слід зарахувати у погашення боргу ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_3 за розпискою від 07.04.2009 року за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 50 000,00 доларів США.

Тобто, зарахувати 13700 доларів США, а також залишок від погашення іншого боргу (100000,00 гривень) з суми 6 000,00 доларів США, який становить 984,76 доларів США.

Враховуючи наведене, борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за розпискою від 07.04.2009 року становитиме: 35315,24 доларів США (50000 - 13700 - 984,76).

У зв'язку з помилковим встановленням обставин у справі, не врахування судом першої інстанції певних сум у погашення боргів відповідачем, висновки суду в частині зобовязань сторін по боргу в сумі 80 000,00 грн., також є невірними.

Так, згідно розписки від 07.01.2010 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 суму 80 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 07.04.2010 року.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем цієї суми боргу, а його проплати, згідно наявних розписок, зараховані в інші його зобов'язання перед позивачами, в зв'язку з чим суму боргу в розмірі 80 000,00 гривень є неповернутою.

Підсумовуючи встановлені апеляційним судом обставини, можливо дійти висновку, що борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 становить 35315,24 доларів США та 80 000,00 грн. і саме на ці суми підлягає нарахуванню 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

За період з 08.09.2009 р. по 20.11.2015 р. пройшло 2264 дні, а тому сума 3% річних виходячи з боргу у розмірі 35315,24 доларів США становитиме 6568,63 доларів США.

За період з 08.04.2010 р. по 20.11.2015 р. пройшло 2052 дні, а тому сума 3% річних виходячи з боргу у розмірі 80 000,00 гривень становитиме 13456,00 гривень.

Крім того, підлягає нарахуванню 3% річних і по боргу в сумі 100000,00 гривень за розпискою від 07.09.2009 року, оскільки він мав бути повернутий до 07.01.2010 року, а фактично повернутий 15.10.2011 року та 17.11.2011 року.

За період з 08.01.2010 р. по 15.10.2011 р. пройшло 645 днів, а тому сума 3% річних виходячи з боргу у розмірі 100 000,00 гривень становитиме 5289,00 гривень.

В той же час, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки.

Борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за розпискою від 07.04.2009 року мав бути погашений 07.09.2009 року, останнє погашення боргу в сумі 13700 доларів США мало місце 16.11.2011 року, що відповідно до ст. 364 ЦК України, перервало строк позовної давності, в зв'язку з чим строк позовної давності у цих зобов'язаннях закінчився 17.11.2014 року.

Суд першої інстанції вірно вказав, що у зв'язку зі сплатою частини боргу відповідачем у листопаді 2011 року строк позовної давності перервався. Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що після переривання строку і до пред'явлення позову до суду пройшло чотири роки.

Борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 в розмірі 80 000,00 грн. згідно розписки від 07.01.2010 року мав бути повернутий до 07.04.2010 року, а тому строк позовної давності за цим зобов'язанням закінчився 08.04.2013 року.

Хибним є і висновок суду, що відкриття кримінального провадження перервало чи зупинило строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що представником позивачів не наведено поважних причин пропущення позовної давності, а звернення із заявою до правоохоронних органів замість належного звернення з позовом до суду на думку колегії не є поважною причиною. Позивачам було достовірно відомо про визначені у розписках строки повернення боргу, а тому вони не були позбавлені права чи можливості пред'явити позов в загальному порядку в будь-який час в межах строку давності і наявність зареєстрованого провадження також не була перешкодою цьому.

Верховний Суд України неодноразово звертав увагу судів при розгляді справ на те, що незнання законодавства, помилкове звернення не до того суду чи не до того органу, не може бути належною та достатньою підставою, яка свідчить про поважність причин пропущення встановленого законом строку.

Таким чином, суд першої інстанції необгрунтовано поновив пропущений без поважних причин, на думку колегії, строк позовної давності.

Відповідачем подана заява про застосування наслідків пропущення строку позовної давності у даній справі, а тому відповідно до ст. 267 ЦК України, вона є підставою для відмови у позові в частині стягнення основного боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за розпискою від 07.04.2009 року в сумі 35315,24 доларів США та згідно розписки від 07.01.2010 року в сумі 80 000,00 грн.

Не підлягають задоволенню і 3% річних нараховані від суми боргу 35315,24 доларів США поза межами строку позовної давності, тобто за період з 08.09.2009 р. по 23.11.2012 р.

Також, не підлягають задоволенню і 3% річних нараховані від суми боргу 80000,00 гривень поза межами строку позовної давності, тобто за період з 08.04.2010 р. по 23.11.2012 р.

Та не підлягають задоволенню 3% річних нараховані від суми боргу 100000,00 гривень ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за період з 08.01.2010 р. по 15.10.2011 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в ході розгляду справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення вимог позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3:

-3% річних за прострочення грошового зобов'язання за розпискою від 07.04.2009 року (борг 35315,24 доларів США) за період з 23.11.2012 року по 20.11.2015 року (1092 дні), тобто в межах позовних вимог та строків давності, в сумі 3160,71 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення суду за курсом НБУ (25,1337) - 79440,33 гривень;

-3% річних за прострочення грошового зобов'язання за розпискою від 07.01.2010 року (борг 80000,00 гривень) за період з 23.11.2012 року по 20.11.2015 року (1092 дні) в межах позовних вимог та строків давності в сумі 7160,00 гривень.

Позовні вимоги про стягнення повернутих сум боргу, а також нараховані на них 3% річних підлягають відхиленню як безпідставні, а суми боргу та нараховані на них 3% річних пред'явлені поза межами строку позовної давності підлягають відхиленню у зв'язку з пропуском цього строку.

Понесені позивачами судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме 340,71 гривень, що становить 5,59% задоволених позовних вимог в загальній сумі 86600,33 гривень, від заявлених у позові в сумі 1547913,30 гривень.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 07.04.2009 року нараховані за період з 23.11.2012 року по 20.11.2015 року в сумі 79440,33 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних за невиконання грошового зобов'язання за борговою розпискою 07.01.2010 року за період з 23.11.2012 року по 20.11.2015 року в сумі 7160,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 340,71 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення основного боргу та 3% річних заявлених поза межами строку давності - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.Ю. Зайцев

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета