Провадження № 2/127/618/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Паламарчук А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно « допоміжні» господарсько-побутові будівлі та споруди суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3 з вимогами визнати за ОСОБА_1 право власності на господарсько- побутові будівлі, приналежні до житлового будинку № 109 (107) по вул. Руданського в м. Вінниці, а саме: будівлю гаражу літ. «Н», загальною площею 24,0 кв.м. та будівлю сараю «М», загальною площею 12,1 кв.м., як самовільно побудованих у 1991 році.

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 3/8 частки майна його матері ОСОБА_4.

В спадкове майно ввійшли 61/100 частки житлового будинку з прибудовами та відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Руданського 109(107) належного померлій на підставі договору дарування посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 05.10.1985р. за реєстровим №4-1947 зареєстрованого у ВООБТІ 28.02.1986р.

Позивач зазначає, що до спадщини не увійшли господарсько-побутові будівлі, приналежні до житлового будинку № 109 (107) по вул. Руданського в м. Вінниці, а саме: будівля гаражу літ. «Н», загальною площею 24,0 кв.м. та будівля сараю «М», загальною площею 12,1 кв.м., погріб «п/Н», «п1/Н», сіни «а3» та самочинно переобладнана кімната 2-1 житловою площею 18,4 кв. м.

Позивач вказує, що він також є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_5, який помер 24 вересня 2012 року, Спадщина складається із 61/800 часток житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під номером 109 (107) (сто девятим (сто сьомим), що знаходиться по вулиці Руданського в місті Вінниці, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 31.01.2008 року за реєстровим № 4-206, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 06.10.2008 року в реєстровій книзі № 116 за реєстровим номером 17847. Відповідно до відомостей технічного паспорту, виданого КП ВМБТІ» 30.07.2014 року, на земельній ділянці знаходиться житловий будинок, позначений на плані літерою «А», прибудови «А1», «а», «аі», підвал «п/А», погреба «п/Н», «nl/Н», веранда «а2», убиральня «В», огорожа «№1», криниця «№2». Самочинно збудовані гараж «Н», сарай «М», прибудова «а3», самочинно збудовані і переобладнані приміщення в житловому будинку в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включено.

Позивач повідомляє, що співвласниками житлового будинку №109, що знаходиться по вулиці Руданського в місті Вінниці є: ОСОБА_4 - 61/800, яка померла 28 лютого 2007 року, ОСОБА_2 - 3/10, ОСОБА_6 - 9/100, яка померла 24 квітня 1988 року, ( як вбачається з довідки Першої Вінницької державної нотаріально контори від 05.08.2015 року №2868/01-16, після смерті ОСОБА_6, згідно Спадкового реєстру та Алфавітних книг, спадкова справа не заводилась), ОСОБА_3 - 183/800.

Позивач вказує, що він як законний співвласник житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під номером 109 (107), що знаходиться по вулиці Руданського в місті Вінниці позбавлений можливості оформити право власності на обєкти самовільного будівництва будівлю гаражу літ. «Н», загальною площею 24,0 кв.м. та будівлю сараю «М», загальною площею 12,1 кв.м. та оскільки він не є "самовільним забудовником" зазначених об?єктів нерухомості, а тому не міг у передбаченому законом порядку узаконити самовільне будівництво, що здійснене попередніми власниками житлового будинку, а тому не має можливості у інший спосіб визнати право власності на гараж та сарай, які є приналежними до житлового будинку.

Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував в повному обсязі, оскільки згідно даних технічного паспорту будівлі, на які позивач просить суд визнати право власності збудовані у 1995р.

Треті особи надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 3/8 частки майна його матері ОСОБА_4. В спадкове майно ввійшли 61/100 частки житлового будинку з прибудовами та відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Руданського 109( 107) належного померлій на підставі договору дарування посвідченого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 05.10.1985р. ( а. с. 5)

Також позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_5 належить 61/800 часток житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під номером 109 (107) (сто девятим (сто сьомим)), що знаходиться по вулиці Руданського в місті Вінниці, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 31.01.2008 року за реєстровим № 4-206, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 06.10.2008 року в реєстровій книзі № 116 за реєстровим номером 17847. ( а. с. 6)

Судом встановлено, що відповідно до даних технічного паспорту співвласниками житлового будинку №109, що знаходиться по вулиці Руданського в місті Вінниці є: ОСОБА_1 якому належить - 61/200 частки, ОСОБА_2 якій належить 3/10 частки, ОСОБА_6 - 9/100, яка померла 24 квітня 1988 року, ( як вбачається з довідки Першої вінницької державної нотаріально контори в 05.08.2015 року №2868/01-16, після смерті ОСОБА_6, яка померла 24 квітня 1988 року, згідно Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась ( а. с. 57)), ОСОБА_3 - 183/800. ( а. с. 8-10)

Як вбачається з довідки виданої асоціацією органів самоорганізації населення квартального комітету/комітету мікрорайону «Корея» від 10.11.2015р. №2512 за адресою № 109 (107) по вул. Руданського в м. Вінниці, самочинно збудовано гараж літ. «Н», загальною площею 24,0 кв.м. та будівлю сараю «М», загальною площею 12,1 кв.м., у 1991 році. ( а. с. 25)

За результатами проведення технічного обстеження об'єктів: будівлі гаражу «Н» будівлі сараю « М » по вулиці Руданського № 109 в м. Вінниці встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації, що підтверджено звітом №4 за результатами обстеження та визначення технічного стану будівельних конструкцій від 10.09.2015 року. ( а. с. 11-18)

Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

П. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012р. №6 визначено, що, при вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

П. 1.2. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних ( садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення тезнічного обстеження їх будівельних контрукцій та інженерних мереж затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011р. №91 визначено, що до господарських (присадибних) будівель належать допоміжні (нежитлові) приміщення, зокрема сараї, хліви, гаражі, літні кухні вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції.

Відповідно до частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Судом встановлено, що позивач просить суд визнати право власності на господарські будівлі приналежні до житлового будинку як такі, що самовільно побудовані у 1991р., суд бере до уваги, що до 05.08.1992р. в Україні не існувало нормативного документа, який би вимагав обов'язкове введення приватної будівлі в експлуатацію. 05.08.1992 р. було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінченних будівництвом об?єктів державного замовлення», якою передбачено обов?язкове введення в експлуатацію нерухомого майна.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що господарсько- побутові будівлі, приналежні до житлового будинку № 109 (107) по вул. Руданського в м. Вінниці, а саме: будівля гаражу літ. «Н», загальною площею 24,0 кв.м. та будівля сараю «М», загальною площею 12,1 кв.м., самовільно побудовані саме у 1991 році, суд критично оцінює надану позивачем довідку видану асоціацією органів самоорганізації населення квартального комітету/комітету мікрорайону «Корея» від 10.11.2015р. №2512, з якої вбачається, що самовільне будівництво зазначених вище обєктів було здійснено в 1991р., та ставить під сумнів достовірність даних вказаних в ній оскільки орган самоорганізації населення створено лише в 2012р., інших доказів в обгрунтування того, що самовільне будівництво здійснено у 1991р. суду не надано, крім того, згідно даних технічного паспорту ( а. с. 10) будівлі, на які позивач просить суд визнати право власності збудовані у 1995р., таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321,328, 368, 376, 392, ЦК України, ст. 89 ЗК України ст.ст.15, 88, 208, 209, 213,215, 222, 223 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької міської ради за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно « допоміжні» господарсько-побутові будівлі та споруди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення

СУДДЯ: