Справа 206/9/16-ц
Провадження 2/206/229/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"15" лютого 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

04 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.05.1990 року. Їй на праві власності на підставі договору дарування від 23.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І. В., належить домоволодіння № АДРЕСА_1. В цьому домоволодінні вона з відповідачем проживала з моменту реєстрації шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалося і її з ним шлюб був розірваний за рішенням суду від 05.02.1996 року. Але відповідач залишався проживати в будинку. Так як спроби збереження сім'ї були марними, то в 2009 році вона отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. В листопаді 2010 року відповідач забрав всі свої речі та пішов проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Представник зазначила, що шлюбні відносини припинено з ініціативи відповідача. З листопада 2010 року відповідач в домоволодінні позивача не проживає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в останнє судове засідання на слухання по справі не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, зазначила, що відповідач з листопада 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. (а.с. 26).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, щопозивачу ОСОБА_1 належить домоволодіння № АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 23.11.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І. В., зареєстровано в реєстрі за № 1-4802 (а.с.4).

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 домоволодіння № АДРЕСА_1 підтверджується довідками голови територіального комітету самоорганізації населення селища Шевченко від 05.03.2012р., (а.с. 9), а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 15 січня 2016 року (а.с.17).

ОСОБА_2, не проживає в домоволодінні № АДРЕСА_1 з з листопада 2010 року, що підтверджується заявами мешканців селища селища Шевченко, засвідчені печаткою голови територіального комітету самоорганізації населення селища Шевченко. (а.с. 7-8).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в домоволодінні № АДРЕСА_1 з листопада 2010 року.

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного:

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння № АДРЕСА_1, наділена правом володіння, користування та розпорядження цим домоволодінням.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 в житловому будинку № АДРЕСА_1 не мешкає понад 5 років, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає у квартирі без поважних причин.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація ОСОБА_2 в житловому будинку носить формальний характер, вимоги позивачі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку № АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков