Ухвала

іменем україни

29 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської загальноосвітньої школи І-го ступеня «Світанок», відділу освіти Залізничного району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про виплату компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні, за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Львівської загальноосвітньої школи І-го ступеня «Світанок» та відділу освіти Залізничного району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на свою користь компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні у сумі 905 грн 24 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року указаний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Львівської загальноосвітньої школи І-го ступеня «Світанок» на користь ОСОБА_4 905 грн 24 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати.

У задоволенні позовних вимог до відділу освіти Залізничного району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відмовлено.

У травні 2015 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Зазначив, що нововиявленою обставиною є невідомий йому раніше факт щодо розміру середнього заробітку, що є підставою для оплати відшкодування за затримку заробітної плати при остаточному розрахунку на час звільнення. Вважає, що сума, яка належить йому на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», становить 158 025 грн 63 коп. (53 місяці 16 днів + 12 місяців 29 днів = 66 місяців х 2 363 грн). За основу наведеного розрахунку ним взято заробіток на раніше займаній посаді нічного сторожа, яку тепер займає ОСОБА_5, за один місяць та ОСОБА_6 за другий місяць. Із цих підстав заявник просить переглянути рішення.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується із зазначеними ухвалами судів першої й апеляційної інстанцій, постановлених за результатами розгляду його заяви про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ МартинюкаВ.І. від 22 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

28 березня 2016 року указану цивільну справу передано судді-доповідачу Мартинюку В.І. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2016 року № 184/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Мартинюка В.І., у результаті чого 20 вересня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Леванчука А.О., Ситнік О.М.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 361 ЦПК України встановлено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового

наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 7 наведеної постанови встановлено, що обставини, які відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, тавплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (ст. 179 ЦПК України).

Згідно з п. 4 указаної постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, із висновками якого обґрунтовано погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, а саме: раніше невідомий йому факт щодо розміру середнього заробітку, що є підставою для оплати відшкодування за затримку заробітної плати при остаточному розрахунку на час звільнення, не є нововиявленими у розумінні ст. 361 ЦПК України. При цьому суд правильно врахував, що судом ухвалено рішення в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, враховуючи, що саме про такий розмір компенсації просив позивач.

Наведені в касаційній скарзі доводи на правильність висновків судів не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Зокрема, посилання заявника у касаційній скарзі на розмір заробітної плати інших працівників не має правового значення у цій справі, враховуючи предмет і підстави позову, межі позовних вимог, а також характер спірних правовідносин.

Отже, ухвали судів першої й апеляційної інстанцій постановлено із дотриманням норм процесуального права, вони є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік