Справа № 135/1362/16-ц
Провадження № 2/135/230/16
31.08.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: судді Корнієнка О.М.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
представника позивача: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Ладижинська міська рада Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа Ладижинська міська рада Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В позовній заяві зазначив, що 17.01.2003 року шлюб між ним та ОСОБА_4 був розірваний. З цього часу відповідачка в квартирі АДРЕСА_1 не проживає. Зазначив, що 28.04.2016 року ОСОБА_4 продала йому належну їй ? частку квартири. На даний час він є власником всієї квартири АДРЕСА_2. Після оформлення договору купівлі-продажу частки квартири він просив відповідачку добровільно знятися з реєстрації, але вона відмовилася. Реєстрація відповідача в його квартирі перешкоджає провести ремонтні роботи та здійснити продаж квартири. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просити визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації місця проживання.
Позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Позивач додатково пояснив, що відповідач не проживає в м. Ладижин, де вона проживає йому невідомо.
Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. В поштовому повідомленні, яке повернулося з поштового відділення до суду, розписався позивач ОСОБА_2, так як відповідачка не проживає за вищезазначеною адресою.
За таких обставин, зважає чи на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, а позивач вказує, що йому невідоме фактичне місце проживання відповідача, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачеві належним чином.
Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою позивача та його представника було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Представник третьої особи Ладижинської міської ради будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи у його відсутність суду не надав.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 17.01.2003 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний. З цього часу відповідач в квартирі АДРЕСА_3 не проживає. 28.04.2016 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 належну їй ? частку квартири. На даний час позивач є власником квартири АДРЕСА_4.
З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради народних депутатів №218 від 06.09.1993 року вбачається, що було безоплатно передано у власність квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках за адресою: буд.9, кв.56.
З копії свідоцтва про право власності на житло №1018 від 18.10.1993 року вбачається, що виконавчий комітет Ладижинської міської ради народних депутатів посвідчує, що квартира №56, буд.№9 в м.Ладижин дійсно належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках.
З копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Ладижинським відділом реєстрації актів громадського стану Вінницької області 17.01.2003 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.
З копії договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області 28.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 продала належну їй ? частку квартири, ОСОБА_2.
Свідок ОСОБА_5 суду показав, що він проживає в тому ж будинку що й позивач. Повідомив, що ОСОБА_4 з 2000 року в даній квартирі разом з ОСОБА_2 не проживає. З тих пір він ні її а ні її речей в квартирі не бачив, хоча інколи заходив в гості до сусіда ОСОБА_6
Відповідно до ст. 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Встановлено, що відповідач виселився із спірного житла добровільно. Про це зазначили як позивач, так і свідок. Що підтверджується також і тривалим часом не проживання відповідача у квартирі та укладеним договором про продаж частки квартири.
Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі без поважних причин понад один рік; будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період її відсутності не існує.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, будучи зареєстрованою в належній позивачу квартирі, втратила право користування даною квартирою і ОСОБА_2 як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд виходить із такого.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Ураховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір та половину понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 164, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 56 в будинку № 9 по вулиці Процишина в м. Ладижин Вінницької області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1051,2 грн. судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: