УХВАЛА

іменем україни

7 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Української спеціальної науково-реставраційної проектно-будівельно-виробничої корпорації «Укрреставрація» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Української спеціальної науково-реставраційної проектно-будівельно-виробничої корпорації «Укрреставрація» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Українська спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича корпорація «Укрреставрація» (далі - корпорація «Укрреставрація») звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3; визнати за корпорацією «Укрреставрація» права власності на майнові права на зазначену квартиру.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, закрито провадження у справі в частині позовних вимог корпорації «Укрреставрація» до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

У касаційній скарзі корпорація «Укрреставрація», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог корпорації «Укрреставрація» до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір в цій частині носить публічно-правовий характер, оскільки пред'явлені вимоги виникли з приводу здійснення органом державної влади владних управлінських функцій, а тому підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається з позовних вимог позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, скасувати рішення державного реєстратора та зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві внести записи про скасування державної реєстрації права власності.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку зі спором щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2014 року, з огляду на те, що майнові права на вказану квартиру згідно з додатковою угодою № 01 до договору № 3 про спільну діяльність від 5 липня 2005 року (п. 5.6, п. 5.7) та протоколу № 1 розподілу загальної житлової, нежитлової площі та машиномісць у житловому будинку по АДРЕСА_1 від 24 листопада 2006 року належать корпорації «Укрреставрація».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Отже, позовні вимоги, які заявлені щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що правовідносини, які склались між сторонами, стосуються захисту майнових прав корпорації «Укрреставрація» на квартиру АДРЕСА_1, та підстав набуття права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру та припинення цього права, а тому позивач має право порушувати питання про захист його порушеного права, зокрема щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3

У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Крім того, вимоги про зобов'язання Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 не можуть бути розглянутими окремо від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання за корпорацією «Укрреставрація» права власності на майнові права на вказану квартиру, оскільки вказані вимоги взаємопов'язані і є наслідком вирішення основних вимог.

Таким чином, висновки про те, що провадження у справі в частині вимог про зобов'язання внести записи слід закрити, оскільки даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, є передчасними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Ураховуючи, що судами першої й апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, то постановлені у справі ухвали підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Української спеціальної науково-реставраційної проектно-будівельно-виробничої корпорації «Укрреставрація» задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик