АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, в якому просив зобов'язати ПАТ «Київенерго» відповідно до ст.52 ЖК України прийняти спільне рішення адміністрації та профкому про надання його сім'ї квартири АДРЕСА_1 та звернутись до Голосіївської РДА з клопотанням щодо затвердження такого рішення; зобов'язати РДА Голосіївського району видати розпорядження щодо затвердження спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ «Київенерго» про надання йому квартири АДРЕСА_1 (відповідно до ст.58 ЖК України) та надати відповідний ордер.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що протягом 12 років(2004-2016) він з дружиною проживає в АДРЕСА_1, куди вселився відповідно до ордера виданого ПАТ «Київенерго» та оплачує комунальні послуги.

З 01.06.2013 року цей будинок передано на баланс КП ЖЕО - 111 «Дирекції з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району». Він звернувся до відповідача стосовно укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, проте йому відмовили, з тих підстав того, що в нього немає належним чином виданого ордеру на проживання в квартирі, у зв'язку із чим він звернувся до суду.

Справа № 752/4859/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10643/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, послався на те, що суд першої інстанції не врахував, що він проживає у вказаній квартирі на підставі законно виданого ПАТ «Київенерго» ордеру.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що передача будинку на баланс КП ЖЕО - 111 «Дирекції з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» відбулася з порушення законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що з приводу правовідносин, щодо видачі ордера на вказане житлове приміщення є такі що набрали чинності рішення Голосіївського районного суду від 21.07.2014 року, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 року, та Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.03.2015 року.

Так раніше позивач ОСОБА_1 звертався з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання видати ордер на житлове приміщення.

З приводу зобов'язання відповідача видати позивачу ордер на житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Так, вищевказаними рішенням встановлено, що будинок № 4/2 по вул. Промисловій м. Києва 1976 року забудови, передано з 01.06.2013 року на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» від ПАТ АК «Київенерго». Будинок було прийнято на обслуговування КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» на підставі наказу від 03.06.2013 року № 25/05.

Рішенням Харківської районної ради народних депутатів м. Києва № 615 від 13.11.1989 року будинок № 4/2 по вул. Промисловій визнаний непридатним для проживання, оскільки згідно із висновком Головного державного санітарного лікаря м. Києва перебуває на території промислової зони ТЕЦ-5, а мешканці, які проживають у ньому, підлягають відселенню.

З 1992 року будинок № 4/2 по вул. Промисловій використовувався для власних потреб ТЕЦ-5 «Київенерго» та трестом «Південтеплоенергомонтаж».

Рішенням Київської міської ради від 01.12.2011 року № 748/6984 «Про передачу до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації житлового фонду для малосімейних на по вул. Промисловій 4/2 » зазначений будинок передано до сфери управління Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації.

Квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та належить до державного житлового фонду.

На підставі рішення комісії з надання права користування жилою площею в гуртожитках ПАТ «Київенерго» від 04.04.2012 року № 03/2012 позивачу на сім'ю з 3-х осіб був виданий ордер № 39 на жиле приміщення, площею 12,40 кв.м, яке складається з 1 кімнати, у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно листа № 100-100/к-47/1 -298 від 17.02.2014 року Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація на звернення позивача щодо укладення договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також проведення реєстрації за місцем проживання у АДРЕСА_1 про те, що не вправі видавати ордер на проживання громадян у будинку на території промислової зони ТЕЦ-5, оскільки вирішення даного питання перебуває у компетенції власника будинку, яким є Київська міська рада та у разі, якщо у встановленому законом порядку буде скасовано висновки Головного державного санітарного лікаря м. Києва та рішення органу місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду не було встановлено правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що жодного належного доказу та обґрунтування щодо незаконності рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було.

Посилаючись на незаконність дій відповідача, позивачем не надано, а ні суду першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду жодних належних доказів обґрунтованості своїх вимог. Усі вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях позивача, що не може бути покладено в основу рішення суду.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що позивачем не наведені докази на те, що Рішення Харківської районної ради народних депутатів м. Києва № 615 від 13.11.1989 року яким будинок № 4/2 по вул. Промисловій визнаний непридатним для проживання скасовано.

Також правильним є посилання на те, що після ухвалення рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 748/6984 «Про передачу до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації житлового фонду для малосімейних на по вул. Промисловій 4/2 » ПАТ «Київенерго» та його профспілкова організація взагалі не має права прийняття рішення щодо розпорядження цим будинком по вул. Промисловій 4/2 м. Києва.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом, позивач не обґрунтувала його належним чином та не надав судам доказів та належних обґрунтувань, з посиланнями на конкретні законодавчі норми, які б підтверджували обґрунтованість його вимог.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді