Справа № 450/757/16-ц Провадження № 2/450/896/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Зварич С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі, споруди у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась в суд з цивільним позовом до відповідача, в якому просить витребувати з ВДРАЦСРС Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області виписку з актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Будьків, Пустомитівського району, Львівської області та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , що значиться за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, матір позивача ОСОБА_3 . У спадщині внаслідок її смерті залишився житловий А-І з 3-х житлових кімнат, житловою площею 56, 3 кв.м., кухні, коридору веранди, загальною площе85, 6 кв.м., при ньому сарай-літня кухня б, вбиральня Г, погріб Пг, колодязь К під АДРЕСА_3 , який успадкований після смерті її чоловіка та батька позивача, ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 04.07.1992 року, яким на випадок своєї смерті вищевказаний житловий будинок та інші господарські будівлі заповіла позивачу. Рідні позивача брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сетра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на спадщину матері не мають, оскільки на день ї смерті були працездатними. Інших спадкоємців немає. Через нотаріальну контору позивачу не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала своє право власності у встановленому порядку. З довідку сільської ради вбачається, що за ОСОБА_3 по господарських книгах числиться житловий будинок АДРЕСА_3 , в якому вона проживала та була зареєстрована. На день смерті спадкодавця позивач проживала разом з нею, була зареєстрована та продовжує проживати в житловому будинку АДРЕСА_4 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак 25.04.2016 року на адресу суду через канцелярію подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, та винести рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак 26.04.2016 року на адресу суду через канцелярію подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, а щодо позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідно до вимог ст.197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Старосільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 16.01.2003 року.

Згідно заповіту, посвідченого 04.07.1992 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І., зареєстрований в реєстрі за № 2305, ОСОБА_3 , належний їй житловий будинок та інші господарські будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_4 , заповіла своїй доньці ОСОБА_1 .

Спадкодавцю ОСОБА_3 , згідно по господарської книги Старосільської сільської ради с. Будьків, за період з 2001-2005 року, особовий рахунок № НОМЕР_2 належить житловий будинок АДРЕСА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.1992 року, виданого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І. та зареєстрованого в реєстрі № 2302, вбачається, що ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_3 померла у 2003 році, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 124 чинної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції Української PCP від 14 червня 1994 року № 18/5), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка також набула чинності на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_7 (прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_9 » внаслідок укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 02.07.1983 року) № НОМЕР_4 від 13.11.1957 року, вбачається що в графі мати зазначено ОСОБА_10 , а із свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Старосільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 16.01.2003 року вбачається, що померла ОСОБА_3 .

Із долучених до матеріалів справи документів, а саме із свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.1992 року, виданого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І. зареєстрованого в реєстрі № 2302; заповіту, посвідченого 04.07.1992 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2305, вбачається що в них значиться ОСОБА_3 , а не ОСОБА_10 .

Так враховуючи наведене, судом встановлено, що мати позивача є ОСОБА_10 , а не ОСОБА_3 , після якої вона хоче успадкувати майно.

Також з матеріалів позовної заяви слідує, що особами які можуть претендувати на спадкове майно ОСОБА_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак позивачем не надано суду адреси для виклику їх в засідання та залучення їх до розгляду справи, чим їхні права можуть бути порушення, що є однією з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно довідки № 273 від 17.03.2016 року, що видана виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_3 разом з дочкою ОСОБА_1 та онуками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1991 року має місце реєстрації згідно паспортних даних, у АДРЕСА_5 .

За змістом пункту 3. 22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем.

Разом з тим, згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.

Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Таким чином, поняття місця проживання та місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться не є тотожними.

Виходячи з системного аналізу вказаних положень, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем, може бути доказом фактичного проживання лише за відсутності даних про місце реєстрації фізичної особи, в іншому випадку (тобто при наявності відмітки в паспорті про місце реєстрації) - така довідка є лише доказом місця перебування фізичної особи.

Враховуючи вищенаведене, суд не бере до уваги довідку № 273 від 17.03.2016 року, виконавчого комітету Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, оскільки така не є належним доказом того, що позивач ОСОБА_1 проживала разом з спадкодавцем, оскільки місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_5 .

Таким чином, спадщина може бути прийнята спадкоємцями двома способами: шляхом написання заяви про прийняття спадщини протягом 6 місяців з моменту її відкриття або шляхом фактичного прийняття спадщини.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд прийшов до висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Також встановлено, що позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та не отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що повинно передувати перед звернення до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13.

Щодо позовної вимоги про витребування виписки з актового запису про народження ОСОБА_2 , то така не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Тому враховуючи вищенаведене правових підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Керуючись ст. . ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, ст.ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, ст.ст. 15,16, ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Наказом «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 № 296/5,- суд

в и р і ш и в :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

СуддяВ. Є. Мусієвський