Справа № 357/3486/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5309/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 19 05.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним,

у с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. Він є інвалідом I групи, ветераном війни та має похилий вік. 28 березня 2015 року між ним та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеного будинку, проте він помилявся щодо правової природи правочину і його правових наслідків та вважав, що уклав договір довічного утримання, оскільки відповідач неодноразово пропонував йому свій догляд.

Враховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 березня 2015 року, укладений між ним та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. за реєстровим № 1-2382.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, оскільки позивачем не доведено його укладання внаслідок помилки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 4 серпня 1997 року № 103 ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач є особою похилого віку (1925 року народження), ветераном війни та інвалідом I групи.

28 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. за реєстровим № 1-2382.

Згідно довідки Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 6 червня 2016 року, позивач з 23 травня 2015 року не зареєстрований та не проживає у зазначеному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Проводячи правовий аналіз зазначених норм, слід дійти висновку, що обставини щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. А помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Як убачається зі змісту оспорюваного договору (п. 6., 10, 12), сторони засвідчили, що продаж житлового будинку вчиняється за 64 610,00 грн., які отримані продавцем від покупця у повному обсязі при посвідченні цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мали.

Сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам та не є фіктивним чи удаваним правочином.

Крім цього, сторони погодились, що перед укладенням договору їм роз'яснені нотаріусом положення статей 203, 229-235, 655, 657, 659 ЦК України та інших законодавчих актів.

На виконання вимог статей 182 і 210 ЦК України, договір був підписаний сторонами та посвідчений державним нотаріусом Мельничук М.В. за реєстровим № 1-2382.

Вищевказані обставини також були підтверджені показами допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема, сестрою позивача, його онуком та ріелтором, який займався продажем будинку.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку не має місця факту вчинення правочину внаслідок помилки, оскільки підписуючи договір купівлі-продажу житлового будинку, позивач усвідомлював який саме договір він підписує і які наслідки після його укладення настануть.

При цьому передача житлового будинку відбулась продавцем покупцеві, оскільки позивач не зареєстрований та не проживає в ньому.

Колегія суддів апеляційного суду враховує вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, однак за відсутності належних та допустимих доказів неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання не вбачає підстав для задоволення позову.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 2 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко