Справа № 380/1115/14-ц Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/2296/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду із позовом, який мотивувало тим, що 25 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 107/П/76/2007-840, згідно умов якого останній отримав кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 9078,50 доларів США зі сплатою 12,4 % річних строком до 25 грудня 2012 року.Відповідач свої зобов'язання не виконував, чергові платежі не сплачував, у зв'язку з чим станом на 11 квітня 2014 року за кредитом утворилася заборгованість у розмірі 13 158,50 доларів США, що за курсом НБУ становить 165 390,80 гривень. У звязку з наведеним банк просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2вищевказану суму боргу.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банком було надано йому кредит в розмірі 9078,50 доларів США. Вказує, що заява на видачу готівки від 25 грудня 2007 року № 640 не містить його підпису в графі «Зазначену суму одержав». Крім того зазначав, що не можуть бути належними доказами про отримання ним кредиту копії меморіальних ордерів, зокрема від 25 грудня 2007 року №742, який не містить жодної інформації ні про платника, ні про одержувача платежу, та від 26 грудня 2007 року № 1 про перерахування банком на рахунок ЗАТ «Лада Україна» коштів у розмірі 45870,00 гривень, який не містить ні його підпису, ні його реквізитів. За таких умов правові підстави для задоволення позову у суду буливідсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність позивачем його тверджень про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, про розмір такої заборгованості та наявність підстав для її стягнення з відповідача. В той же час з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі виключно лише ті обставини, які належним чином були доведені сторонами.

Зважаючи на специфіку спірних правовідносин, позивачем по даній справі мали б бути доведені розмір заборгованості та право банку вимагати сплати таких сум. Лише за умови доведеності вищеперерахованих складових у суду були підстави для задоволення позову.

Предявивши вимогу про стягнення заборгованості за кредитом, позивач в обґрунтування її розміру подав до суду відповідний розрахунок. В той же час, зважаючи на досліджені в ході апеляційного розгляду матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про явну невідповідність представленого до суду розрахунку розміру заборгованості дійсним обставинам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 107/П/76/2007-840. Згідно умов зазначеного договору банк надає позичальнику кредит на придбання автомобіля у розмірі 9078,50 доларів США зі сплатою 12,4 % річних та відкриває кредитну лінію з лімітом кредитування у 953,44 доларів США. При цьому укладений сторонами договір не містить умови сплати відсотків за користування коштами, отриманими в рамках кредитної лінії, так як в п. 1.2.3.1. договору (а.с.10) вказана графа не заповнена. В той же час, як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4-7), банком нараховувалися відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за другим траншем кредиту (кредитною лінією), що не відповідає умовам укладеного сторонами договору, відтак не може вважатися законним.

Як видно з того ж представленого банком розрахунку заборгованості, відповідачем на виконання договірних умов було здійснено ряд платежів. Відповідно до умов кредитного договору кошти, що сплачувалися позичальником в погашення кредиту, банк зараховував в наступній черговості:

-прострочені відсотки за користування кредитною лінією;

-прострочені відсотки за користування кредитом;

-відсотки за користування кредитною лінією;

-відсотки за користування кредитом;

-пені, штрафи;

-прострочена сума кредитної лінії;

-прострочена сума кредиту;

-сума кредитної лінії;

-сума кредиту.

При цьому, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач здійснював сплату єдиної суми, яку вже банк розподіляв на погашення різних складових кредиту.

З наведеного порядку вбачається, що зарахування безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитною лінією прямо впливає на розмір суми погашення інших видів нарахувань за кредитом, що тягне невірне подальше встановлення залишку заборгованості за кредитом, відтак й розміру нарахувань на нього (відсотків, пенів, штрафів). Зважаючи на наведене, заявлений банком розмір заборгованості за кредитним договором явно не відповідає умовам укладеного сторонами договору й не може бути прийнятим судом.

В ході розгляду справи апеляційним судом неодноразово зверталася увага банку на зазначену вище невідповідність позовних вимог та надавався час і можливість для її усунення даних протиріч, однак цього зроблено так і не було. Не заявлялися позивачем й клопотання про призначення по справі й відповідної судової експертизи, хоча судом неодноразово розяснювався представнику позивача встановлений законом порядок її призначення та проведення. За таких умов розмір суми заборгованості, яку банк просив стягнути з відповідача на його користь, належним чином доведений не був. Не має можливості встановити розмір заборгованості за кредитом й сам суд, оскільки для вирішення даного питання потрібні спеціальні знання, якими він не володіє, так як зарахування зі сплачених відповідачем платежів на безпідставно нараховані відсотки змінює як розмір усієї заборгованості за кредитом, так і відповідність проведених після кожної такої операції нарахувань.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи позивачем не тільки не була належним чином доведена обґрунтованість предявлених вимог, але й було встановлено їх невідповідність матеріалам справи, підстави для задоволення позову у суду були відсутні. В той же час, суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, що потягло невірне вирішення справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_3