233 № 233/6335/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Кліменко І.В.,

особи, які брали участь у справі:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, у якій заявниця вказала, що вона є матірю ОСОБА_2, яка народилась 29 листопада 2016 р. у територіальному медичному обєднані «Сімя і здоровє міста Горлівка. 14.12.2016 р. вона звернулася до Костянтинівського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, де їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини у звязку з тим, що заклад, який видав свідоцтво про народження знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, вона не може отримати свідоцтво про народження в органах РАЦС. З метою державної реєстрації своєї народженої дочки в України, просила суд встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, Україна, матірю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судове засідання заявниця не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, дану заяву підтримує.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, зясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статею 133 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини..

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження - м. Горлівка Донецької області, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією паспорту. ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який укладений 24 листопада 2012 року, про що складено актовий запис № 882 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження - м. Горлівка Донецької області, є громадянином України та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується копією паспорту.

29 листопада 2016 року у територіальному медичному обєднані «Сімя і здоровє , що розташоване за адресою: м. Горлівка, пр. Леніна, б. 26а, заявниця народила дитину дівчинку, про що одержала дублікат медичного свідоцтва про народження дитини № 358 від 07 грудня 2016 року, на який заявниця посилається як на доказ щодо обставин справи. При цьому, оскільки документ, що підтверджує факт народження дитини заявниці, виданий медичним закладом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійними і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Судом оглянуто, надані заявницею на підтвердження своїх вимог, копію обмінної карти полового відділення лікарні, відомості пологового будинку про породіллю із відомостями щодо супроводження вагітності, результатами медичних досліджень, а також світлини, на яких зображена новонароджена дитина із заявницею та її чоловіком.

Документом № 2789/03.2-38 від 14 грудня 2016 року Костянтинівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявниці ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини предявлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України, та такого, що виданий на тимчасово непідконтрольній території України після 01 грудня 2014 року.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Таким чином, суд зазначає, що ім'я дитини може бути вказане батьками безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця у справі , її чоловік та дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею дитини жіночої статі, 29 листопада 2016 року у м. Горлівка Донецької області, Україна, у шлюбі з батьком дитини ОСОБА_3, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі 29 листопада 2016 року у м. Горлівка, Донецька область, Україна, у матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, місце народження - м. Горлівка Донецької області, громадянки України, батько дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження - м. Горлівка Донецької області, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя