Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/602/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/778/3487/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3, посилаючись на ст.ст. 6, 9, 17, 71, 104-106, 162 КАС України, ст.ст. 49-51 Закону України "Про виконавче провадження", звернулася до суду з позовом до державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 про визнання дій незаконними. ОСОБА_3 просила суд визнати дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 по складанню постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 05 січня 2016 року (а.с. 2-3).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 05 січня 2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом виконавчий лист № 2/331/33/15, який виданий 25 листопада 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, відповідно до якого ОСОБА_3 повинно було бути виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, при цьому суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

У березні 2016 року ОСОБА_3 подала уточнену заяву про визнання дій державного виконавця незаконними, просила суд визнати дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 по складанню постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 05 січня 2016 року (а.с. 48). В уточненій заяві ОСОБА_3 посилалася на ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 49-51 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до державного виконавця ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця незаконними закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2016 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3, посилаючись на ст.ст. 6, 9, 17, 71, 104-106, 162 КАС України, ст.ст. 49-51 Закону України "Про виконавче провадження", звернулася до суду з позовом до державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 про визнання дій незаконними (а.с. 2-3).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по даній справі, суддя керувалась положеннями ст.ст. 119, 120, 122 ЦПК України (а.с. 7).

В уточненій заяві в обґрунтування доводів ОСОБА_3 також вже посилалася на норми ЦПК України, а саме - ст.ст. 383-389 ЦПК України (а.с. 48).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 як ініціатор процесу, не зазначила чітко в порядку якого судочинства вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права (адміністративного чи цивільного), та керуючись яким суд, на її думку, повинен захистити її порушені права та інтереси. При цьому, судом встановлено, що виконавчий лист № 2/331/33/15 був виданий 25.11.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на виконання судового рішення, постановленого в цивільній справі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження, суду першої інстанції, перш за все, треба було зясувати юрисдикційність спору суду загальної юрисдикції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, суд при визначенні юрисдикції повинен виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що до юрисдикції загальних та господарських судів віднесені тільки ті справи по оскарженню рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, які чітко визначені законом, а у всіх інших випадках справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В пунктах 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до ст. 383 ЦПК, ч. 1 ст. 12, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторона виконавчого провадження має право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, уваленого відповідно до ЦПК. У разі подання скарги в порядку цивільного судочинства, яка разом з тим не підлягає розгляду за нормами ЦПК, суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за нормами ЦПК, підлягають розгляду судом, що видав виконавчий документ. Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби України, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, у розумінні ст. 383 ЦПК є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус особи як сторони у виконавчому провадженні.

ОСОБА_3 подано скаргу на дії державного виконавця щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року по справі за позовом Прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - Міське комунальне підприємство «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 38).

Відповідно до матеріалів справи виконавчий лист був виданий в порядку цивільного судочинства (за правилами ЦПК України), ОСОБА_3 є стороною виконавчого провадження (а.с. 4).

Отже, справа підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, і, як наслідок, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Крім іншого, згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», до участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її право чи інтереси.

Проте судом не залучена до участі у справі стягувач ОСОБА_5

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 311 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду в іншому складі (ч. 1 ст. 21 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 21, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2016 року по цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: