Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1080/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

24.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Суржика М.М. ,

секретар Гусак А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ОСОБА_3) про захист прав споживача. Зазначав, що 22 січня 2008 року між Банком та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надав йому кредит у сумі 21 462,50 грн. та договір про іпотечний кредит, за умовами якого надано кредит в сумі 109 837,50 грн. на строк до 22 січня 2028 року зі сплатою 15 % на рік. Іпотечний договір забезпечено договором поруки від 22 січня 2008 року з ОСОБА_4. 26 червня 2008 року ОСОБА_3 повідомив його листом про зміну розміру процентної ставки і збільшення її до 25,08 % на рік, при цьому запропонував переукласти кредитні договори в іноземній валюті доларах США на умовах сплати 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за користування кредитними коштами.

01 серпня 2008 року між ним та Банком укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № KGMDG2 від 22 січня 2008 року та додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № № KGMDG2 від 22 січня 2008 року, якими змінено умови кредитних договорів від 22 січня 2008 року та передбачено, зокрема повернення кредиту в іноземній валюті.

Зазначав, що вказані додаткові угоди складені з порушенням правил їх оформлення, оскільки надруковані дрібним шрифтом, що позбавляє можливості ознайомитись з їх змістом, в угодах відсутні номера рахунків, на які здійснюється сплата та номера платіжних карток. Він не був ознайомлений відповідачем з умовами надання кредиту, йому не надавався Банком детальний розпис загальної вартості кредиту, не надано інформацію про повну орієнтовну вартість кредиту. Умови додаткових угод не погоджені з поручителем. В додаткових угодах не визначено на яких умовах йому надано кредити, а саме: по технології житло в кредит чи під заставу житла, не попереджено про валютні ризики. Додатковими угодами приховано справжній правочин щодо укладення кредитних договорів у національній валюті України гривні. Крім того, умови договору є несправедливими для нього, як для споживача, оскільки умовами додаткових угод передбачено додатковий платіж у розмірі 3 % від суми зарезервованих ресурсів у іноземній валюті, передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, а така умова є кабальною, умови додаткових угод є заплутаними та не зрозумілими йому, як споживачу. Наслідком укладення додаткових угод про переведення кредитних договорів у іноземну валюту є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Після доповнення позовних вимог, просив суд визнати додаткову угоду до кредитного договору № KGMDG2 від 22 січня 2008 року та додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № KGMDG2 від 22 січня 2008 року, укладені 01 серпня 2008 року, недійсними з моменту їх укладення. ОСОБА_3 здійснити перерахунок заборгованості за час користування кредитом з 01 серпня 2008 року по березень 2015 року із розрахунку наданого кредиту в сумі 21 462,50 грн. та 109 837,50 грн. під 15 % річних за користування кредитами (а.с.1-11).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн.20 коп.(а.с.109-112).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову (а.с.116-127).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти цих доводів та просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22 січня 2008 року між «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KGMDG2 за умовами якого ОСОБА_3 надав кредит в сумі 21462,50 грн. та договір про іпотечний кредит № KGMDG2, за умовами якого надано кредит в сумі 109837,50 грн.. Умовами договорів передбачено строк повернення кредитів до 22 січня 2028 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за цими кредитними договорами між Банком та ОСОБА_4 укладено 22 січня 2008 року договір поруки, а також між Банком та ОСОБА_2 14 лютого 2008 року укладено іпотечний договір № KGMDG2, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року.

29 липня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до Банку з заявою про зміну валюти кредитування та про конвертацію заборгованості по кредитному договору та іпотечному договору з гривні України у долари США, по курсу на час укладення додаткових угод до цих договорів (а.с.58).

01 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № KGMDG2 від 22 січня 2008 року та додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № KGMDG2 від 22 січня 2008 рок , якими передбачено, що кредит надано на строк з 01 серпня 2008 року по 22 січня 2028 року включно у вигляді строкових кредитів, відповідно у розмірі 4 472,42 доларів США на придбання нерухомості та у розмірі 23 670,33 доларів США. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 даного договору. В додаткових угодах визначено, що станом на 01 серпня 2008 року залишок заборгованості по кредитному договору KGMDG2 від 22 січня 2008 року складає 20 752,05 грн., що еквівалентно 4 472,42 доларів США, а по договору про іпотечний кредит № KGMDG2 від 22 січня 2008 року складає 109 830,35 грн., що еквівалентно 23 670,33 доларів США(а.с16-19, 24-27).

Як підстави для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначав порушення відповідачем при укладенні додаткових угод п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливість умов додаткових угод та те, що додаткові угоди є удаваними правочинами, які приховують дійсні кредитні договори, що були укладені у національній валюті гривні України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано кредит позивачу з дотриманням норм законодавства та позивачем не було надано доказів на підтвердження недійсності додаткових угод до кредитного договору та договору про іпотечний кредит.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим, відповідає встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов язків.

Відповідно до ч.1 ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, з урахуванням власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах.

Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобо-

в язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» (який переіменовано в ПАТ КБ «ПриватБанк»), зареєстрованому Національним банком України 19 березня 1992 року за номером 92, 04 грудня 2001 року була видана НБУ України банківська ліцензія № 22 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Також 29 липня 2003 року Національним банком України Банку видано Дозвіл № 22-2 (з додатком) на право здійснення операцій з валютними цінностями.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з якими частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Кредитний договір, договір про іпотечний кредит укладені сторонами 22 січня 2008 року, а додаткові угоди до них укладені 01 серпня 2008 року. На час укладання договорів та додаткових угод до них Закон України «про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п.3.3 Правил).

Пунктами 7.5 додаткових угод, підпис на яких не оспорюється позивачем, підтверджується, що позичальнику надана інформація щодо детального опису загальної вартості кредиту, що вказаний у додатку № 1 до цих договорів.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що у оспорюваних додаткових угодах не зазначені номери рахунків, на які здійснюється сплата та номери платіжних карток, спростовуються змістом цих додаткових угод. Так, пунктом 8.2 додаткових угод передбачено, що для виконання даного договору ОСОБА_3 відкриває позичальникові рахунок 7981 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник доручає Банку проводити погашення заборгованості по кредитним договорам за рахунок коштів, розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком.

Умовами додаткових угод та умовами про загальну вартість кредиту, в яких передбачено надання кредиту на купівлю житла («житло в кредит») спростовуються доводи позивача про те, що не визначено в додаткових умовах за якими саме умовами надавалися кредити.

Доводи позивача про те, що він був ознайомлений при підписанні додаткових угод лише із сумою заборгованості, визначеною Банком станом на 01 серпня 2008 року, не ґрунтуються на матеріалах справи.

У спірних додаткових угодах, відсутні застереження позичальника про те, що він не ознайомлений з усіма умовами додаткових угод, відсутні застереження щодо неможливості прочитати тексти угод.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та представник Банку підтвердили, що умови додаткових угод позивачем виконувались.

Заявою позичальника про переведення залишку заборгованості станом на дату укладення додаткових угод до кредитних договорів зазначено, що заявником обрано кредит у доларах США (а.с.58). Вказані умови передбачені і графіком платежів.

Додатком № 1 до додаткових угод про загальну вартість кредиту спростовуються доводи позивача про те, що він при укладенні додаткових угод не був повідомлений Банком про валютні ризики, в якому передбачено, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. Ознайомлення з такою умовою позивача підтверджено його підписом.

Вказане свідчить про дотримання Банком вимог п.3.8 Правил при наданні кредиту у іноземній валюті.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, йому відомо було про можливість отримання кредиту в національній валюті.

Згідно п.п. а) п.2.3.3. при порушенні позичальником зобовязань за договором, ОСОБА_3 має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Право Банку вимагати дострокового повернення кредиту передбачене Законом, тому умови додаткових угод щодо дострокового повернення кредиту не суперечать закону.

За таких обставин доводи позивача про те, що умови про право Банку вимагати дострокового повернення коштів є кабальними, несправедливими, не ґрунтуються на законі.

Пунктом 4.1 додаткових угод передбачено, що для виконання зобовязань за даними договорами ОСОБА_3 резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (додаток № 2) і надає позичальникові право на їх використання. За надане право, зазначене у п .4.1 договору позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Сумою зарезервованих ресурсів вважається вказана у графіку погашення кредиту, а саме сума кредиту. Відповідно до п.4.5. винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно п.4.2 договору.

Відповідно до п.4.3. додаткових угод, нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається.

Вказані умови додаткових угод не містять положень про додаткові витрати споживача зі змінними величинами, які він зобовязаний сплатити на користь Банку, отже такі умови не є несправедливими.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

З урахуванням того, що спірні додаткові угоди підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позивач на момент укладення додаткових угод не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних додаткових договорів та в подальшому виконував їх умови, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню додаткових угод, у додатках до цих угод та графіку погашення кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод № № KGMDG2 від 01 серпня 2008 року та № KGMDG2 від 021 серпня 2008 року, при цьому правильно застосував положення статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Безпідставними є доводи позивача про те, що додатковими угодами від 01 серпня 2008 року, укладеними сторонами, фактично приховується справжній правочин про укладення кредитного договору у національній валюті гривні України.

Як розяснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що

за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України сторони

умисно оформляють один правочин, але між ними насправді

встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного

правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін

виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з

метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК

( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та

вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд

ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання

його недійсним.

Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір та договір про іпотечний кредит 22 січня 2008 року, а 01 серпня 2008 року уклали додаткові угоди до договорів, якими передбачено зміну, зокрема валюти кредитування замість гривні України на іноземну валюту долари США. Тобто, сторонами вчинено кредитні договори та в установленому законом порядку внесено до них зміни шляхом укладення додаткових угод, якими передбачено зобовязання позичальника повернути кредити у доларах США.

За таких обставин, правові підстави для визнання додаткових угод, як удаваних правочинів недійсними, відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та на законі.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_5