Справа № 301/1869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи Іршавської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що після смерті їхнього з відповідачкою батька ОСОБА_1, який помер 10.11.1999 року, їхня мати ОСОБА_3 залишилася проживати одна у житловому будинку, який знаходиться за адресою : вул. Воз»єднання, 9 с.Довге, Іршавського району Закарпатської області. 19.11.2009 року їхня мати випадково упала, в результаті чого отримала забійну рану потиличної ділянки та закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, і було виявлено пухлино подібне утворення потиличної ділянки. Через те, що їхня мати проживала одна, знаходилася у тяжкому фізичному стані, маючи перелом стегнової кістки, була фізично неспроможна самостійно забезпечити умови свого життя, тому потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Під час лікування перелому стегнової кістки вона знаходилася у лежачому стані, мала сильні болі і дискомфорт, які не давали їй можливість навіть повертатися у ліжку. Однією із найважливіших проблем були пролежні, які потрібно було усувати частою заміною положення тіла, заміною постільної білизни, підгузників для чого йому приходилося залучати інших жінок, що вимагало від нього додаткових значних витрат та часу, так як відповідачка на його прохання про надання допомоги їхній матері, яка перебувала у безпорадному стані, не реагувала, про матір не дбала і допомоги не надавала.

На початку 2011 року їхня мати скаржилась на неспроможність самостійно ходити, набряки, сильні головні болі та головокружіння через гнійну рану волосяної частини голови, яка почала загострюватися. Крім цього, мала аритмію серця, остеопороз та хронічний бронхіт. У кінці 2011 року вона почала користуватися ходунками і робити декілька кроків самостійно на хвору ногу, однак в цей час у неї почалися кровотечі із рани (пухлини) волосяної частини голови, через рак шкіри. На початку 2013 року внаслідок загострення раку шкіри волосяної частини голови у неї почалися сильні кровотечі із цієї рани, через які вона непритомніла, і йому приходилося викликати швидку допомогу і лікарів. 03.04.2014 року їхня мати ОСОБА_3 померла.

З того часу, коли їхня мати упала та мала закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки (листопад 2009 року) і до моменту її смерті 03.04.2014 року, вона потребувала сторонньої допомоги, постійного нагляду та догляду, оскільки через стан свого здоров»я не могла самостійно вести господарство, обслуговувати свої потреби, забезпечувати себе продуктами харчування, готувати їжу, купувати ліки. Всі ці обовязки виконував він, так як не міг залишити її у безпорадному стані. Весь цей час він звертався до відповідачки про надання їхній матері будь-якої допомоги, так як мінімальної пенсії, яку мати отримувала, їй не вистачало, а він не працював, так як постійно доглядав хвору матір, до цього ж сам хворіє на бронхіальну астму середнього ступеня важкості та гіпертонічну хворобу серця, у звязку з чим потребує щорічного обстеження та лікування у закладах охорони здоров»я. Однак, на його неодноразові звернення до відповідачки про надання матеріальної допомоги їхній матері, яку вона мала можливість надати, так як тривали час офіційно працює і отримує заробітну плату в Чеській Республіці, таку допомогу матері так і не надала.

Посилаючись на те, що відповідачка ухилялася від надання допомоги їхній матері, яка через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво перебувала у безпорадному стані і потребувала допомоги відповідачки, яку вона мала можливість їй надати, проте ухилялася від обовязку щодо її надання, позивач просив на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 03.04.2014 року, спадщину за якою відповідачка прийняла шляхом звернення до Іршавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала.

Позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2 її представник ОСОБА_5 та представник Іршавської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факт ухилення відповідачкою ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, а тому дійшов висновку про відмову в позові.

ОСОБА_6, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду.

Статтями 202, 203 СК встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 (мати сторін) після смерті свого чоловіка ОСОБА_1, який помер 10.11.1999 року, залишилася проживати одна у житловому будинку, який знаходиться за адресою : вул. Воз»єднання, 9 с.Довге, Іршавського району Закарпатської області.

19.11.2009 року ОСОБА_3 випадково упала, в результаті чого отримала забійну рану потиличної ділянки та закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, і було виявлено пухлино подібне утворення потиличної ділянки. Через те, що ОСОБА_3 проживала одна, знаходилася у тяжкому фізичному стані, маючи перелом стегнової кістки, була фізично неспроможна самостійно забезпечити умови свого життя, тому потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Під час лікування перелому стегнової кістки ОСОБА_3 знаходилася у лежачому стані, мала сильні болі і дискомфорт, які не давали їй можливість навіть повертатися у ліжку. Однією із проблем були пролежні, які потрібно було усувати частою заміною положення тіла, заміною постільної білизни, підгузників для чого позивачу ОСОБА_1 приходилося залучати інших жінок, що потребувало від нього додаткових витрат та часу.

На початку 2011 року ОСОБА_3 скаржилась на неспроможність самостійно ходити, набряки, сильні головні болі та головокружіння через гнійну рану волосяної частини голови, яка почала загострюватися. Крім цього, мала аритмію серця, остеопороз та хронічний бронхіт. У кінці 2011 року вона почала користуватися ходунками і робити декілька кроків самостійно на хвору ногу, однак в цей час у неї почалися кровотечі із рани (пухлини) волосяної частини голови, через рак шкіри. На початку 2013 року внаслідок загострення раку шкіри волосяної частини голови у неї почалися сильні кровотечі із цієї рани, через які вона непритомніла.

03.04.2014 року ОСОБА_3 померла.

З того часу, як ОСОБА_3 упала та мала закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки (листопад 2009 року) і до моменту її смерті 03.04.2014 року, вона потребувала сторонньої допомоги, постійного нагляду та догляду, оскільки через стан свого здоров»я не могла самостійно вести господарство, обслуговувати свої потреби, забезпечувати себе продуктами харчування, готувати їжу, купувати ліки. Всі ці обовязки виконував позивач.

Та обставина, що ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду та допомоги стверджується і висновком експерта №83 комісійної експертизи Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведеної експертами на виконання ухвали Іршавського районного суду від 04.11.2015 р., з якого слідує, що з урахуванням віку та наявних хвороб у ОСОБА_3 вона самостійно забезпечити умови свого життя за період з 19.11.2009 року по день смерті 03.04.2014 року не могла, а тому потребувала часткового стороннього догляду та допомоги (а.с. 123-128).

Таку допомогу і догляд своїй матері надавав позивач ОСОБА_1, а не діти та онуки, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки вказаний факт стверджується показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які проживають по сусідству, часто заходили до ОСОБА_3 і бачили надання такої допомоги позивачем, який щодня був біля матері, доглядав за нею, приносив їжу, викликав лікарів та медсестер, купував за власні кошти медикаменти, домовлявся про перев»язки та оплачував їх. Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_2 у матері ніколи не бачила і про те, щоб вона передавала для матері гроші чи продукти не чула. Свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_11 нічим матері не допомагала і до неї не приїжджала. Свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_2 нічим матері не допомагала, приїжджала дуже рідко. Про те, що відповідачка передавала матері гроші не чула, але продукти харчування інколи приносила або передавала.

В суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що вона з 1995 року проживає та працює в Чеській Республіці, а тому не мала можливості постійно знаходитися біля матері та здійснювати за нею догляд. ОСОБА_6 вона систематично присилала своїй матері продукти харчування, ліки, одяг та гроші. Вказані речі вона передавала знайомими, які їхали з Чехії додому, або ж привозила особисто один або два рази на рік.

Факт передачі речей і грошей відповідачкою своїй матері ствердили і свідки ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 Однак покази цих свідків не узгоджуються з показами свідків, які проживали по сусідству з ОСОБА_3, часто її навідували та яким були відомі обставини щодо догляду і надання допомоги ОСОБА_3 А тому колегія суддів вважає, що показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 та відповідачки беззаперечно не стверджується факт надання останньою систематичної матеріальної допомоги ОСОБА_3, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки належними і допустимими доказами, на підтвердження факту передачі грошей можуть бути грошові перекази, які в матеріалах справи відсутні. А щодо передачі відповідачкою продуктів харчування своїй матері, то передача таких не є тією допомогою, яку потребувала ОСОБА_3 перебуваючи у безпорадному стані.

Позивач вказував, що він звертався до відповідачки про надання їхній матері будь-якої допомоги, так як мінімальної пенсії, яку мати отримувала, не вистачало на її лікування та проживання. Він в той час не працював, оскільки постійно доглядав хвору матір, і до цього ж сам хворіє на бронхіальну астму середнього ступеня важкості та гіпертонічну хворобу серця, у звязку з чим потребує щорічного обстеження та лікування у закладах охорони здоров»я. Однак, на його неодноразові звернення до відповідачки про надання матеріальної допомоги їхній матері, яку вона мала можливість надати, так як працює і отримує заробітну плату в Чеській Республіці, таку допомогу їй не надала.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження факту надання відповідачкою допомоги своїй матері, яка потребувала такої допомоги у звязку з перебуванням у безпорадному стані, яку відповідачка мала можливість надати, проте ухилялася від обвязку щодо її надання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, ч.5 ст.1224 ЦК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 03.04.2014 року, про що 04.04.2014 року складено відповідний запис за №18.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1363,26 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :