Справа №278/2050/16-ц
У х в а л а

07 вересня 2016 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановив:

До Житомирського районного суду Житомирської області 26.08.2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Разом з позовною заявою надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухомого майно, що належить відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності.

Ухвалою суду від 07.09.2016 року провадження у зазначеній справі відкрито.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно статті 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчинити певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншими особами здійснювати платежі або передати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником в судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Разом з тим, забезпечення позову можливе, якщо воно випливає із суті позовних вимог.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідності в застосуванні даного виду забезпечення позову, враховуючи те, що заява позивача не містить належних доказів на обґрунтування припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Крім того, суду не надано жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до принципу диспозитивності та змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Також позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність складнощів при зверненні до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради стосовно отримання інформації щодо наявності майна у відповідачів, що передбачено вимогами ст. 137 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно договору іпотеки, укладеного 27.09.2007 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2, останнім у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами в іпотеку позивачу передано житловий будинок та земельну ділянку.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області.

Суддя О.М. Дубовік