АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6041/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/3241/16-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання частково недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати частково недійсним договір іпотеки та вказала, що 22.12.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 згідно умовами якого Банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті на загальну суму 39600 доларів США на строк до 22.12.2017 року, а ОСОБА_3 повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 27.12.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір іпотеки, нотаріально посвідчений. Відповідно до умов договору іпотеки банку передано житловий будинок по вул. Льговіській, 103 у м. Харкові з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 0,0920 га за цією адресою. Вказане майно є спільним майном її та ОСОБА_3, оскільки на час їх придбання вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Під час укладання договору іпотеки вона надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на укладання договору іпотеки. 29.04.2011 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. В червні 2015 року вона дізналась про те, що 27.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, що викладений у вигляді застереження у іпотечному договорі (п.п. 5.1-5.4). На адресу її чоловіка поштою надійшли листи ТОВ «Кей-Колект» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі зазначеного договору іпотеки. Оскільки вона не надавала згоди на укладання такого застереження, просила визнати недійсними п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору іпотеки від 27.12.2006 року, № 2449, укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3, 3-я особа: ТОВ «Кей-Колект», про визнання недійсними п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору іпотеки від 27.12.2006 року, № 2449, укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції не застосовані норми Сімейного Кодексу України, які підлягали застосуванню, а саме ст. 74, п. 1-3 ст. 65 Сімейного Кодексу України.

Крім того, апелянт вказує, що предмет іпотеки є спільним майном подружжя і що позивачка має такі самі права на визначення способів розпорядження обєктом іпотеки, як і її чоловік іпотекодавець.

Судова колегія вислухавши доповідь судді-доповідача,пояснення сторін по справі, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що при укладанні ОСОБА_3 іпотечного договору, а саме внесення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, порушені її права.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого Банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті на загальну суму 39600 доларів СШІ на строк до 22.12.2017 року, а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором кредиту, 27.12.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір іпотеки, нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за № 2449.

Відповідно до умов договору іпотеки банку в іпотеку передано житловий будинок по вул. Льговіській, 103 у м. Харкові з надвірними будівлями на земельна ділянка площею 0,0920 га за цією адресою, зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_3 нотаріусу було повідомлено, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, якою вони ведуть спільне господарство та спільно придбали вищезазначене майно.

Під час укладання договору іпотеки позивачкою ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) було надано нотаріально посвідчену заяву, в якій підтвердила факт перебування з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах та, те що житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Льговській, 103 у м. Харкові та земельна ділянка за цією ж адресою, є їх спільним майном та надала згоду на передачу в іпотеку АКІБ «УкрСиббанку» вказаного майна, придбаного з ОСОБА_2 в період громадянського шлюбу за спільні кошти. При цьому ОСОБА_2 погодилась на те, щоб умови договору ( в тому числі визначення суми договору та час повернення кредиту) визначалися ОСОБА_3

29.04.2011 року між позивачкою та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

У розділі пятому, п.п. 5.1-5.4 Договору іпотеки від 27.11.2006 року передбачені застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачено, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 договору іпотеки, яким передбачені випадки звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні зазначається, який зі способів задоволення іпотекодержателя, передбачений ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотеко держателем для задоволення своїх вимог.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням вимог матеріального законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого надпису нотаріуса або з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно ст. 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодерждателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду паро звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на праві договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Посилання представника ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що судом помилково не застосовані вимоги ст. 74 СК України та ч. 2 ст. 65 СК України до іпотечного застереження, судова колегія вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що вказане застереження про задоволення вимог іпотекодержателя міститься у договорі іпотеки від 27.12.2006 року. ОСОБА_4 27.12.2006 року надала свою згоду на укладання ОСОБА_3 іпотечного договору та погодила можливість ОСОБА_3 самостійно вирішувати питання щодо умов іпотечного договору та порядку його виконання.

Укладання та підписання кредитного договору та нотаріального посвідчення іпотечного договору вказує на те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Виконання ОСОБА_3 кредитного договору протягом тривалого строку спростовує доводи позивача, щодо порушення її прав.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що судом першої інстанції не враховано, що на час укладання іпотечного договору не отримано її окрему згоду на включення в іпотечний договір іпотечного застереження, судова колегія вважає безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що до теперішнього часу, рішення суду, щодо встановлення факту проживання однією сімєю.

Відповідно до ст. 74 СК України встановлення факту спільного проживання подружжя повязується з рішенням суду, яким вказані факти встановлені, дана правова позиція міститься в Постанові ВСУ № 6-44 цс 11 від 07.11.2011 року.

Крім цього, належних та допустимих доказів недотримання при укладанні іпотечного договору визначених ст. 203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ОСОБА_2 не надано, заявлена недійсність іпотечного договору з підстав ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» ґрунтується на припущеннях.

Посилання в апеляційній сказі на обовязковість для суду висновків узагальнення судової практики, викладених в листі ВСУ від 01.02.2015 року, судова колегія вважає безпідставним, оскільки обовязковим для застосування судами є тільки постанови ВСУ, прийняті у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: