АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироненко ОленаФедорівна, Київська міська рада, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,

В С Т А Н О В И Л А :

21.04.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свою вимогу обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Оскільки вона своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як вважала, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги, яка фактично прийняла спадщину, так як проживала із спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона не змогла підтвердити факт постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник заявниці подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове по суті позовних вимог, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

В суді апеляційної інстанції апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис № 21273 та видано відповідне свідоцтво (а.с.6).

ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (а.с.8), прізвище якої було змінено в зв'язку з укладенням шлюбу на ОСОБА_2 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, та яка належала спадкодавцю на праві приватної власності (а.с.12).

Інша 1/2 частина цієї квартири належить заявниці на праві власності в порядку спадкування після смерті батька.( а.с.50)

Померла була зареєстрована за вищезазначеною адресою з 01.02.1965 року по день смерті, про що свідчить довідка Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Святошинського району № 281 (а.с.11).

Заявник в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована після відкриття спадщини, а саме 25.11.2015 року, так як є власницею 1/2 частки квартири.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт проживання спадкоємця і спадкодавця в житловому приміщенні, яке не є ні спадковим майном, ні місцем відкриття спадщини, не породжує юридичних наслідків.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, неповно з'ясувавши обставини справи та з порушенням норм права, що в силу ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець, заявниця по справі, та спадкодавець на час смерті спадкодавця проживали за однією адресою за місцем проживання спадкоємця по АДРЕСА_2.

Зазначена обставина підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 3126/2 від 13.12.2014 року, відповідно до якого факт смерті ОСОБА_5 зафіксовано лікарями за цією адресою.

На підтвердження обставини того, що на час відкриття спадщини її матір не могла проживати в спірній квартирі АДРЕСА_1 заявником надано копію договору оренди, укладеного між нею та ОСОБА_7 від 19.08.2014 року (а.с.13-14) та медичну документацію, із якої вбачається, що мати тяжко хворіла і потребувала догляду.

В суді апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_8, яка засвідчила, що вона є сусідкою заявниці і їй відомо, що останні роки мати заявниці постійно проживала разом із заявницею та її сім'єю.

Протягом шестимісячного строку, передбаченого законом, спадкоємець від спадщини не відмовилася.

14.04.2016 року після спливу шестимісячного строку, який встановлений ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироненко О.Ф. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

14.04.2016 року приватним нотаріусом Мироненко О.Ф. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за заявою ОСОБА_2, з підстав недоведеності факту прийняття спадщини, оскільки заяву про прийняття спадщини до спливу 6-місячного строку з дня відкриття спадщини ОСОБА_2 не подавала, і відсутні підстави вважати заявительку такою, що проживала на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 і прийняла спадщину. (а.с.17).

Однак, як вбачається із матеріалів справи і заявитель і спадкодавець на час смерті спадкодавця були співвласниками однієї квартири, 1/2 частина якої є спадковим майном.

Сам факт реєстрації спадкоємця та спадкодавця за різними адресами, на думку колегії суддів, не свідчить про те, що вони проживали не разом, оскільки реєстрація є лише адміністративним актом, який не впливає на право особи на майно.

Крім того, зміст ст.. 1268 ч.3 ЦК України говорить про постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не вказуючи при цьому про місце їх спільного проживання, а тому трактування закону судом першої інстанції , що це проживання повинно бути виключно за місцем відкриття спадщини, нічим не обґрунтоване, так як і спадкодавець і спадкоємець можуть мати у власності кілька квартир чи домоволодінь, в яких вони не можуть постійно проживати разом, однак, це не позбавляє спадкоємців права на спадкування за законом.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що судом встановлено факт проживання спадкоємця ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, а також як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини не відмовлялася від її прийняття.

Керуючись ст..ст. 303,307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :