АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4471/16 Справа № 208/9572/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року 21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8 про усуненні перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_10 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить магазин (вбудоване приміщення № 01), розташований в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську загальною площею 317,5 кв.м. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_11, Романець CO., ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_13 - колишні працівники закритого акціонерного товариства Фірма «Меблі», без будь-яких правових підстав до цього часу користуються його нерухомим майном - зазначеним магазином. З дня купівлі магазину він позбавлений можливості користуватись цим приміщенням, бо вже на час купівлі ним цього приміщення магазином неправомірно користувались відповідачі по справі. Він неодноразово звертався до ОСОБА_4, ОСОБА_11, Романець CO., ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8 з вимогами звільнити його приміщення. Також він неодноразово звертався до правоохоронних органів - прокуратури, міліції із заявами і скаргами на неправомірні дії відповідачів. Тому позивач просив усунути перешкоди в користуванні ним магазином (вбудованим приміщенням № 01), розташованим в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, Романець CO., ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8 із вищезазначеного вбудованого приміщення та шляхом звільнення магазину (вбудованого приміщення № 01), розташованого в будинку №92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську від будь-якого особистого майна та товару, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_7С, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року, у якому виправлено описки ухвалою того ж суду від 12.05.2016 року, позов задоволено повністю, вирішено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_10 магазином (вбудованим приміщенням № 01), розташованим в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8 із вищезазначеного вбудованого приміщення та шляхом звільнення магазину (вбудованого приміщення № 01), розташованого в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську, від будь-якого особистого майна та товару, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8. Додатковим рішенням цього ж суду від 12 травня 2016 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянти, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що 21 березня 2008 року ЗАТ Фірма «Меблі», будучи власником магазину (вбудованого приміщення № 01), розташованого і будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську, продала цю нерухомість ПП «Фактор ПКП». Договір купівлі-продажу, укладений 21.03.2008 р. між ЗАТ Фірма «Меблі» і ПП «Фактор ПКП», був посвідчений 21.03.2008 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстровим № 2850.

В свою чергу, ПП «Фактор ПКП» 19 травня 2008 року, продало цей магазин позивачеві ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (з розстрочкою платежу), укладеного між ПП «Фактор ПКП» та ОСОБА_10, посвідченого 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстровим № 2850, зареєстрованого 22.05.2008 року ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №1155 (а.с.10 т.1).

Таким чином, ОСОБА_10 на праві приватної власності належить магазин (вбудоване приміщення № 01), розташований в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську загальною площею 317,5 кв.м.

Місцевим судом встановлено та визнано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції присутніми відповідачами, що ЗАТ Фірма «Меблі» після відчуження приміщення магазину фактично це приміщення не звільнила від належних їй меблів (столи, стільці, шафи тощо); викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2012 року ЗАТ Фірму «Меблі» визнано банкрутом; була відкрита ліквідаційна процедура строком на 1 рік, до 06.12.2013 року (а.с.15-17 т.1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2013 року, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.04.2013 року та постановою Вищого Господарського суду України від 19 червня 2013 року, затверджений ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ЗАТ Фірма «Меблі»; юридична особа ЗАТ Фірма «Меблі» ліквідована (а.с.18, 19-20, 21-22 т.1).

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати нежитлове приміщення для власних потреб.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що спірне приміщення магазину не є житловим, - колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про виселення відповідачів, оскільки виселення допускається лише в разі порушення житлових прав.

Крім того, позовна вимога в частині усунення перешкод шляхом звільнення магазину (вбудованого приміщення № 01), розташованого в будинку № 92/22 по проспекту Аношкіна в м. Дніпродзержинську, від будь-якого особистого майна та товару, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8 також не підлягає задоволенню.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог місцевим судом не дотримано.

Задоволення позовної вимоги про звільнення приміщення від «будь-якого» майна та товару відповідачів, без визначення переліку відповідного майна та його належності певному співвідповідачу, унеможливлює виконання такого судового рішення.

Крім того, місцевим судом встановлено, що ЗАТ Фірма «Меблі» після відчуження приміщення магазину фактично це приміщення не звільнила від належних їй меблів (столи, стільці, шафи тощо); даний факт визнано присутніми відповідачами та не оспорюється представником позивача. Обставини щодо набуття певними відповідачами права власності на колишнє майно ЗАТ Фірми «Меблі» позивачем не конкретизовано, відповідачами не визнано, а ЗАТ Фірма «Меблі» ліквідована у 2013 року, згідно наведених вище доказів.

Отже, позивачем не доведено факту перебування у приміщенні магазину певного рухомого майна, що належить саме певним відповідачам. Позивачем не доведено, що кожен з відповідачів є належним.

Колегія звертає увагу, що для з»ясування зазначених вище обставин позивачем чи його представником відповідні клопотання про надання або витребування доказів ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заявлені.

Висновок Заводського РВ ДзМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_10 від 12.10.2013 року, де зазначено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у приміщенні вищевказаного магазину здійснюють реалізацію меблів (а.с.26 т.1) не може бути прийнятий судом у якості належного та допустимого доказу вказаного факту, оскільки факт здійснення торгівельної діяльності не визнається відповідачами, що з»явились до суду апеляційної інстанції, які не зареєстровані у якості підприємців з відповідним видом підприємницької діяльності. Крім того, письмовий висновок правоохоронного органу не має преюдиціального значення при вирішенні даного спору.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що суд розглядає справу лише у межах заявлених позовних вимог, колегія наголошує, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном (нежитловим приміщенням) з обранням іншого шляху вирішення спору.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8 про усуненні перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та звільнення від майна відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді