Справа № 646/4359/16-ц
№ провадження 2/646/1019/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Марковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», третя особа: Київська філія Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, мотивуючи його порушенням своїх трудових прав.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявилися, одночасно з подачею позову просили розглядати справу за їхньою відсутністю.

Представник відповідача - Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" у судове засідання повідомлений належним чином про день та час розгляду справи не зявився.

Представник третьої особи Київської філії Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» в судове засідання повідомлений належним чином про день та час розгляду справи не зявився, про причину неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне.

24 вересня 2013 року у відповідності до наказу № 11-п ОСОБА_1 було прийнято на посаду сторожа виробничо-вишукувальної бази Київського філіалу Державно проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект». 28 січня 2016 року відповідно до наказу №7-п трудовий договір було припинено.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

З липня 2015 року ОСОБА_1 відповідач не виплачує заробітну плату, мотивуючи відсутністю грошових коштів на виробництві.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При звільненні, відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем і заборгованість по заробітній платі не виплачена.

Враховуючи, що позивачу не виплачувалася заробітна плата, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Статтею ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з наданих позивачем доказів з моменту звільнення до 06 квітня 2016 року, тобто до дня звернення до суду з позовом, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, тому суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, починаючи з дня звільнення по 06 квітня 2016 року, відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації за втрату частини заробітної плати, оскільки з липня 2015 року відповідач фактично не здійснював виплату позивачу заробітної плати.

Що стосується доводів відповідача про те, що належним відповідачем у справі є Київська філія Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», то це не відповідає чинному законодавству.

Так, згідно з ч.2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В той же час філія не є юридичною особою (стаття 95 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» обовязок з виплати заробітної плати покладено на роботодавця, яким є юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб (ст. 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх обєднання, права і гарантії їх діяльності»).

Таким чином, роботодавцем (та належним відповідачем) у даному випадку є не Київська філія Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», а сама юридична особа Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект».

Положеннями статей 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що п ідприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до п.4 якого компенсація обчисляється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зі змісту ст. 23 ЦК України випливає, що під моральним збитком закон передбачає втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку, в тому числі, із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, як розяснено в пунктах 9 та 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обовязок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про порушення права позивача внаслідок несвоєчасної виплати йому заробітної плати, внаслідок чого змінився звичний для нього образ життя, він не мав можливості на свій розсуд, у повному обсязі задовольняти свої потреби та потреби своєї сімї, що значно погіршило матеріальний стан позивача, що потребувало додаткових заходів та зусиль для організації життя, чим йому було завдано моральні страждання.

Моральна шкода позивачу заподіяна неправомірними діями відповідача, між якими та шкодою існує причинний звязок. Вина останнього в заподіянні шкоди встановлена.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, розмір суми заборгованості, з огляду на сутність позовних вимог, характер заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь негативних наслідків, враховуючи майновий стан відповідача, суд визначає розмір стягнення компенсації у відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди з відповідача у сумі 2000 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

При цьому суд не приймає до уваги послання відповідача на те, що заборгованість по заробітній платі має виплачуватися Київською філією інституту, оскільки Положенням про Київську філію Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», затвердженим наказом № 25 від 30 вересня 2015 року, Київська філія є структурним підрозділом інституту без права юридичної особи і підпорядкована адміністрації інституту. Крім того, п. 65.2 Статуту Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» визначено, що в обовязки головного інституту входить, зокрема, забезпечення своєчасної та в повному обсязі виплати заробітної плати працівникам підприємства, до яких відноситься і позивач.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, статтями 95, 115-116, 117 КЗпП України, статтею 34 Закону України "Про оплату праці", статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати", п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1: заборгованість по заробітній платі в розмірі 17359,55 грн.; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 7382,90 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 337,19 грн.; компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., а всього в загальній сумі 27079,64 грн.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд міста Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні про проголошенні судового рішення, у той самий строк з моменту отримання копії даного рішення.

Суддя: В.А.Єжов