Справа № 638/8210/15-Ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди, -

Установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 31307 грн. за період часу з 01.06.2011 року по 08.12.2011 року, середній заробіток за час затримки розрахунку на за період часу з 09.12.2011 року по 14.05.2015 року в сумі 238369,97 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7500 грн., моральну шкоду 10000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.05.2010 року він прийнятий на роботу до Харківського монтажного управління ВАТ «Теплоенергомонтаж», яке в подальшому перетворено та перейменоване на ПАТ «Теплоенергомонтаж». 08.12.2011 року звільнений з підприємства на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. Розмір заробітної плати за час роботи на підприємстві складав 5000 грн. з десятигодинним робочим днем з понеділка по пятницю, а також восьмигодинним робочим днем у суботу. На день звільнення відповідач нарахував, однак не виплатив йому заробітну плату за період часу з 01.06.2011 року по 08.12.2011 року. Також при звільненні не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за півтора року роботи підприємстві. Його письмове звернення від 12.08.2013 року про необхідність виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку залишено без уваги та відповіді, компенсація втрати частини грошового доходу у звязку з порушенням термінів виплати йому підприємством не нараховувалася та не виплачувалася. Вважав дії відповідача незаконними, у звязку з чим просив стягнути на його користь суму невиплаченої заробітної плати 31307 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 238369,97 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку 7500 грн. Крім того, протиправними діями відповідача, на його думку, завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, тобто психічних та психологічних переживаннях, що обумовлені неможливістю матеріально забезпечити родину, придбати необхідні побутові речі, їжу, ліки, сплатити комунальні послуги, втраті нормальних життєвих звязків, тобто внаслідок відсутності грошових коштів, необхідних для відпочинку, забезпечення дозвілля. Порушення його прав відповідачем вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, він мав позичати гроші у друзів та рідних, пристосовуватися до постійного браку коштів, заощаджувати на купівлі товарів першої необхідності, відмовитися від відвідування будь яких міць відпочинку. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 17.12.2015 року відповідачем надані довідки про перетворення ПАТ «Теплоенергомонтаж» та працю позивача, а також про заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1, сума якої складає 6430,29 грн., з них 3430,29 грн. заробітна плата; 3000 грн. витрати на відрядження.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 11.05.2010 року прийнятий на роботу до Харківського монтажного управління «Теплоенергомонтаж», яке в подальшому перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» на посаду директора по виробництву головного інженера (наказ № 29 від 11.05.2010 року), звільнений 08.12.2011 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ № 116 від 08.12.2011 року).

Згідно довідки ПАТ «Теплоенергомонтаж» № 25 від 15.12.2015 року сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 6430,29 грн., з них 3430,29 грн. заробітна плата; 3000 грн. витрати на відрядження.

12.08.2013 року позивач ОСОБА_1 звертався до генерального директора ПАТ «Теплоенергомонтаж» із заявою про розгляд питання щодо виплати заробітної плати, компенсації відпустки під час звільнення з серпня 2011 року по листопад 2011 року. Адвокат ОСОБА_2, що діяла в інтересах ОСОБА_1, двічі 03.03.2015 року та 03.04.2015 року зверталася до директора ПАТ «Теплоенергомонтаж» із запитами на інформацію щодо надання довідок про розмір заробітної плати позивача, заборгованість по заробітній платі, розмір компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, кількість фактично відпрацьованих днів, середньоденну та середнього динну заробітну плату, тривалість щорічної основної відпустки, надання завірених копій трудового договору, наказу про прийняття на роботу та звільнення. Однак, зазначені заяви та запити на інформацію відповідачем залишені без відповіді.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ПАТ «Теплоенергомонтаж» заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2011 року по 08.12.2011 року у розмірі 31307 грн. Однак, згідно довідки ПАТ «Теплоенергомонтаж» заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 3430,29 грн. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 3430,29 грн., оскільки доказів про заборгованість у розмірі, що вказав ОСОБА_1, не надано. Крім того, позивач в позовній заяві та заяві на імя головуючого по даній справі вказував різні розмірі заробітної плати, зокрема 5000 грн. та 5142,80 грн., що дає підстави ставити під сумнів розмір заборгованості по заробітній платі, яку просить стягнути ОСОБА_1

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період часу з 09.12.2011 року по 14.05.2015 року в сумі 238369,97 грн., суд дану вимогу залишає без задоволення, оскільки не надано розрахунку даної суми, сторонами по справі не надано доказів про розмір заробітної плати за останні місці роботи, у звязку з чим неможливо визнати середній заробіток.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 7500 грн. слід відмовити через не надання сторонами по справі доказів про те, що позивачем не використана щорічна основна відпустка протягом 1 року та 6 місяців, як він про це зазначив у судовому засіданні, а також не надано доказів на підтвердження вказаного розміру компенсації.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка заподіяла її, за наявності її вини.

Позивачем не надано належних доказів про те, що внаслідок саме протиправних дій (бездіяльності) відповідача завдана моральна шкода. Також, суд звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 звільнений з ПАТ «Теплоенергомонтаж» 08.12.2011 року з посади заступника директора, тобто є обізнаним, а звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі, компенсації відпустки лише 12.08.2013 року, тобто після спливу майже двох років.

Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на відрядження у розмірі 3000 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Теплоенергомонтаж», а також судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,213-215 ЦПК України, ст.ст.94,115,116,117 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3430,29 грн. (три тисячі чотириста тридцять гривень двадцять дев?ять копійок), витрати на відрядження 3000 грн. (три тисячі).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, починаючи з 29.02.2016 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий