АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8920/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі по тексту - ПАТ «Київенерго») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за договором про користування електричною енергією у розмірі 5 519,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період з 07 серпня 2012 року по 16 грудня 2013 року в сумі 2 921,09 грн. Зазначає, що ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з пропуском позовної давності, ним було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку він не відкликав, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ШуміловаЛ.О. в інтересах ПАТ «Київенерго» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 листопада 2004 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією №4 (а.с.14).

16 грудня 2013 року за адресою ОСОБА_1 представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення: пошкодження пломби Держспоживстандарту, пломби про повірку засобів обліку та заводу-виробника, пломби мали сліди від перепломбування сторонніми предметами. На підставі виявлених порушень було складено акт №20776.

Відповідно до акту № 1519 про проведення експертизи лічильників електроенергії від 23 грудня 2013 року внаслідок пошкодження пломб отримано несанкціонований доступ до конструкції лічильника (а.с.17).

Рішенням Комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією для населення (далі по тексту - ПКЕЕН) від 06 лютого 2014 року було встановлено, що акт від 16 грудня 2013 року №20776 складено правомірно (а.с.24). Відповідно до розрахунку вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН заборгованість ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію склала 5 519,55 грн.

10 серпня 2015 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту необліковану електроенергію в сумі 5 519,55 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Київенерго».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п.3 ПКЕЕН, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та постачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією.

Згідно з п.19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця.

Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Пунктом 53 ПКЕЕН визначено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушень споживачем правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем.

Якщо між споживачем та енергопостачальником не досягнуто згоди щодо користування електричною енергією її оплати, збереження приладів обліку тощо, спірні питання вирішуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562, на підставі акту енергопостачальник має право визначити величину необлікованої електричної енергії. Розмір необлікованої електричної енергії розраховується відповідно до оформленого акту про виявлення порушення за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника енергопоказань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами для населення, що діяли у період, за який нараховується сума за актом порушень, але не більше терміну позовної давності.

Як було з'ясовано, згідно з актом порушень від 16 грудня 2013 року №20776, актом від 23 грудня 2013 року №1519, представниками ПАТ «Київенерго» за адресою ОСОБА_1 було виявлено пошкодження пломб Держспоживстандарту, про повірку засобів обліку та заводу виробника, внаслідок пошкодження пломб отримано несанкціонований доступ до конструкції лічильника.

За наслідком розгляду акту про виявлення порушення ПАТ «Київенерго» визначено величину необлікованої електричної енергії в сумі 5 519,55 грн. відповідно до методики, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562.

Враховуючи, що акт про порушення є чинним, а заборгованість відповідачем ОСОБА_1 не погашена, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення відповідної заборгованості.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що позовні вимоги заявлені зі спливом позовної давності, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Акт про порушення №20776 був складений ПАТ «Київенерго» 16 грудня 2013 року, експертизу лічильників електроенергії на підставі вказаного акту проведено 23 грудня 2013 року, тобто про порушення ОСОБА_1 правил користування електричною енергією ПАТ «Київенерго» дізналося 16 грудня 2013 року, відтак, саме з цієї дати за правилами ч.1 ст. 261 ЦК України починає обраховуватися перебіг загальної позовної давності.

З позовом до суду ПАТ «Київенерго» звернулося 10 серпня 2015 року, тобто в межах строків, визначених ст. 257 ЦК України.

При цьому, відповідно до методики, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562 ПАТ «Київенерго» правомірно обраховувало розмір необлікованої електричної енергії за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника енергопоказань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами для населення, що діяли у період, за який нараховувалась сума за актом порушень, але не більше терміну позовної давності.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль