АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про застосування наслідків недійсності договору та стягнення матеріальних збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 1996 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згодом, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2005 року право власності на 61/100 частини вищезазначеної квартири було визнано за ОСОБА_2, на 39/100 частини квартири за ОСОБА_3; визнано недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та переведено право покупця на вищевказану квартиру на ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 61/100 частини квартири в розмірі 1501 грн. 77 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 39/100 частини квартири в розмірі 960 грн. 15 коп. Зазначав, що в судовому рішенні сума компенсації 39/100 частини квартири визначена, виходячи з вартості квартири на час укладення договору купівлі-продажу від 19 квітня 1996 року, яка становить 960 грн. 15 коп. Таким чином, його право власності суттєво порушується та йому завдано значної матеріальної шкоди в розмірі 680000 грн., розмір якої еквівалентний дійсної вартості 39/100 частини квартири станом на час звернення до суду з вказаним позовом, що підтверджується висновком про вартість майна від 17 березня 2015 року. У листопаді 2014 року йому стало відомо про те, що право власності на зазначену квартиру визнано за відповідачем, а тому ОСОБА_2 повинна повернути йому суму коштів, яка дорівнює дійсної вартості 39/100 частини квартири.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19 квітня 1996 року та зареєстрований в Київському БТІ 23 квітня 1996 року, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на його користь матеріальних збитків виходячи з дійсної вартості на цей час 39/100 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 680 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що на підставі п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" при розгляді позову про переведення на підставі ст. 114 ЦК України ( в редакції 1963 року) прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеному з порушенням права привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи і з'ясовувати, чи спроможний позивач її сплатити. Враховуючи, що дійсної вартості 39/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка згідно висновку про вартість майна від 17 березня 2015 року становить 680 000 грн., ОСОБА_1 від відповідача не отримував, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 19 квітня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, АДРЕСА_1. Пунктом 4 договору встановлено вартість квартири в розмірі 246 192 000 карбованці.

Згодом, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2004 року зазначений договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним; визнано право власності за ОСОБА_2 на 61/100 частини квартири АДРЕСА_1; визнано право власності за ОСОБА_3 на 39/100 частини квартири АДРЕСА_1; переведено права та обов'язки покупця на вказану квартиру на ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 67 393 грн. 17 коп. У задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 3 листопада 2004 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість квартири АДРЕСА_1 в розмірі 246 192 000 карбованців, що в перерахунку на гривні складає 2 461 грн. 92 коп.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2005 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2004 року та додаткове рішення Святошинського районного суду від 3 листопада 2004 року в частині переведення прав та обов'язків покупця на квартиру на ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право власності на 61/100 частину квартири, за ОСОБА_3 - на 39/100 частин; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та переведено право покупця на вищевказану квартиру на ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 61/100 частини квартири в розмірі 1501 грн. 77 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 39/100 частини квартири в розмірі 960 грн. 15 коп. Визнано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2004 року залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 липня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено; ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2005 року залишено без змін.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст. 3 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначав, що йому не було виплачено дійсної вартості 39/100 частки квартири, розмір якої становить 680000 грн., а тому просив застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири, шляхом стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивачами заявлено вимоги про застосування правових наслідків недійсності правочинів, а позовна заява містить посилання як на ст. 216, так і на ст. 22 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 3 листопада 2004 року застосовано положення ч. 2 ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року), відповідно до якого при визнанні угоди недійсною кожний із сторін зобов'язаний повернути другій стороні все одержане угодою, та зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 2461 грн. 92 коп., що в перерахунку складає 246192000 крб, які були отримані ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 1996 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд дійшов до висновків, що оскільки продаж квартири вчинено за 2461 грн. 92 коп. на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 1996 року, тому переведення на підставі ст. 114 ЦК України прав та обов'язків покупця слід проводити за укладеним договором, виходячи з вартості квартири на час укладення договору. При цьому, враховуючи, що за ОСОБА_3 визнано право власності на 39/100 частини квартири, а за ОСОБА_2 на 31/100 квартири, та виходячи з її вартості на час укладення договору купівлі-продажу, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь покупця ОСОБА_1 вартість 61/100 частини квартири, що становить 960 грн. 15 коп., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 61/100 частини квартири, що становить 1501 грн. 77 коп.

У частинах 2 та 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною та законом можуть бути встановлені особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

При цьому, визначення поняття збитків міститься в ч. 2 ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права на отримання дійсної вартості 39/100 частки квартири станом на 17 березня 2015 року в розмірі 680000 грн., суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо відсутності факту його порушення цивільного права та необґрунтованості позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам позивача і навів у своєму рішенні мотивів, за якими він їх відхиляє, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Є.В. Болотов

Н.В.Поліщук