Єдиний унікальний номер 235/1684/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1668/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Курило В.П.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, необґрунтованість та незаконність судового рішення, просила останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд не встановив обставини щодо відсутності відповідача у спірній квартирі понад встановлений строк без поважних причин, з чим не можна погодитись, оскільки після розірвання шлюбу за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 10 грудня 2014 року, було встановлено, що останній забрав усі свої речі і виїхав з квартири.

У скарзі позивач також зазначила, що суд проігнорував показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які пояснили, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу в АДРЕСА_1 не проживає.

Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідач сам підтвердив, що з листопада 2014 року мешкає у своєї матері, а знятися з реєстрації не бажає, а в подальшому вказував на те, що йому нібито чиняться перешкоди у користуванні житлом, однак останнє не підтверджено жодними доказами.

Також вказує, що суд діяв упереджено, врахував тільки пояснення відповідача, та, хоча і встановив факт не проживання у спірній квартирі більше одного року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с.65, 66, 68,69, 70). Окрім цього, 06 вересня 2016 року ОСОБА_1 надіслала електронною поштою до апеляційного суду заяву та просила її апеляційну скаргу розглянути без її участі та скаргу задовольнити (а.с 75, 76).

Відповідач ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не прибув, але про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою (а.с. 67, 71).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1, яка є власницею квартири АДРЕСА_1, у березні 2016 року звернулась до ОСОБА_2 з вказаним позовом, посилаючись на те, що з грудня 2014 року після розірвання шлюбу з донькою позивачки відповідач не проживає в квартирі без поважних причин та комунальні послуги не оплачує.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6, 16).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 з поважних причин не проживав у квартирі за вказаною адресою на протязі року, оскільки з 27 березня 2015 року він був мобілізований у Збройні Сили України,а тому й відсутні правові підстави для застосування ч.2 ст.405 ЦК України.

Такі висновки суду є правильні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги відносно неналежної оцінки показань свідків апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин з березня 2015 року.

За приписами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

При цьому суд виходив з досліджених доказів. Встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі, починаючи з 27 березня 2015 року з причини його призову до лав Збройних Сил України, тобто з поважної причини (а.с. 36).

Як вбачається з відповіді військового комісара, 27 березня 2015 року ОСОБА_6 призваний на військову службу і з ним укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 74).

Відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, за військовослужбовцями, які вступили на військову службу за контрактом, зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на військову службу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: