Ухвала

іменем україни

23 травня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., КасьянаО.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, про розірвання іпотечного договору, усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання іпотечного договору, усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що в забезпечення кредитного договору та договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року, між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, проте в судовому порядку було встановлено факт не підписання нею кредитного договору та договору про іпотечний кредити, а відтак такі договори вважаються неукладеними.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов задоволено частково.

Розірвано іпотечний договір № K2S4G9, укладений 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка була накладена в зв'язку з укладенням вказаного договору іпотеки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку»визначено вичерпний перелік для припинення іпотеки, а саме: іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодавець не відновив її.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки посилання позивача на порушення вимог ч. ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, ч. 7 ст. 7, ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» при укладенні іпотечного договору та на його недійсність, не є правовою підставою у розумінні ст. ст. 651, 652 ЦК України для розірвання такого договору, при цьому вимоги про визнання договору іпотеки недійсним чи його припинення, позивачем не заявлялися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П.Касьян

О.В.Попович