Справа № 307/869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Леска В.В., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 19 жовтня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з даним позовом, в якому вказувало на те, що 08.09.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №248942-SOGL, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 доларів США, строком повернення до 08.09.2010 року. У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за даним кредитним договором станом на 11.02.2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 12090,67 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3820,56 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 8270,11 доларів США. Від цієї суми віднімається сума 8968,96 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк». Різниця становить 3121,71 доларів США, а також штрафи відповідно до договору 9,78 доларів США штраф (фіксована частина), 156,09 доларів США штраф (процентна ставка). Отже заборгованість до стягнення складає 3287,58 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2014 року складає 83997,68 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк».

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість у розмірі 3287,58 доларів США, за кредитним договором №248942-SOGL від 08.09.2008 року та 839,98 грн. судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 08.09.2008 року було укладено кредитний договір №248942-SOGL, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 доларів США, строком повернення до 08.09.2010 року (а.с. 7-10).

Однак, у строк до 08.09.2010 року відповідач кредит та відсотки за користування кредитом не повернув.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №248942-SOGL від 08.09.2008 року у розмірі 7717,40 доларів США, що еквівалентно 61662,01 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 10000,00 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, після задоволення позову, банк у березні 2015 року подав новий позов до позичальника про стягнення боргу, який визначив станом на 11.02.2015 року з наступними елементами боргу: 3820,56 дол. США заборгованість за кредитом, 8270,11 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач зазначав, що від цієї суми заборгованості віднімається сума 8968,96 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року, після чого різниця становить 3121,71 доларів США. Також позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 штрафи відповідно до договору 9,78 доларів США штраф (фіксована частина), 156,09 доларів США штраф (процентна ставка). А тому заборгованість до стягнення становить 3287,58 доларів США, що еквівалентно 83997,68 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Однак, відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав.

У відповідності до ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами і здійснює своє право на захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Право на захист особа може здійснити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений цивільним процесуальним законом, зокрема, позивач повинен предявити конкретні, чітко сформульовані вимоги, що відображають предмет позову, навести відповідне обґрунтування, позаяк лише в такому випадку відповідач може належно реалізувати своє право на захист від конкретних вимог, а суд може захистити право у спосіб, визначений законом та/або договором (ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 4, ст. 119 ч. 2 п.п. 3, 5, 6 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України).

Розмір та обґрунтованість боргу, предявленого до стягнення, доказується кредитором (ст. 623 ч. 2 ЦК України), обовязок доказування позову лежить на позивачеві. Однак, даний позов банком не був належним чином сформульований, обґрунтований та доведений, оскільки позивачем не зазначені елементи боргу, які підлягають стягненню з відповідача після ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 04.12.2014 року. Сума боргу, яку позивач просив стягнути з відповідача, не конкретизована, не зазначено з яких елементів боргу така складається, і судом першої інстанції ця обставина не зясовувалася, у звязку з чим суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :