Справа №489/8625/14-ц 16.05.2016 16.05.2016 16.05.2016
Справа №489/8625/14-ц Головуючий першої інстанції Спінчевська Н.А.
Провадження №22-ц/784/1172/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача - Ремешевського Є.А.,

відповідача - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явило позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №NKGDAK00010028, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлюванної кредитної лінії у розмірі 73 413 грн. з яких: 53 625 грн. на придбання автомобіля та 19 788 грн. на оплату страхових платежів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1.25% щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту та комісію у розмірі 0.49% на суму вартості автомобіля, строком до 23 жовтня 2012 року.

Крім того, сторони передбачили, що порушення позичальником умов договору, дає банку право нараховувати пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави автомобіля марки Chevrolet aveo SF 69 Y, 2005 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач належним чином не виконав своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого станом на 17 вересня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 246 888 грн. 66 коп., з яких: 43 467 грн. 17 коп. заборгованість за кредитом, 63 962 грн. 87 коп. заборгованість за процентами, 15 240 грн. 08 коп. заборгованість за комісією та 124 218 грн. 54 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 зазначену суму заборгованості за судовим рішенням та судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначав, що виконував кредитні зобов'язання до серпня 2007 року, проте, після пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» своїх обов'язків вигодонабувача за договором страхування, у 2008 році він передав останньому автомобіль марки Chevrolet aveo SF69Y, 2005 року випуску, в рахунок погашення заборгованості. Крім того просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 137 670 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 43 467 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом, 63 962 грн. 87 коп. - заборгованість за процентами, 15 240 грн. 08 коп. - заборгованість по комісії та 15 000 грн. - пені.

У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 37 666 грн. 38 коп. - заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 27 513 грн. 26 коп. - заборгованості за процентами, 3 153 грн.12 коп. - заборгованості за комісією та 7 000 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що суд не врахував, що заставний автомобіль він передав банку у 2008 році, а судовим рішенням у 2012 році на предмет застави звернуто стягнення. Крім того, суд невірно визначив розмір заборгованості, в тому числі і розмір пені.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини за договором кредиту, за якими банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти, а останній взятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за договором, яка підлягає стягненню з позичальника зі зменшенням розміру пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. При цьому, суд вважав, що підстав для застосування позовної давності за вимогами про стягнення боргу немає, оскільки дії ОСОБА_3 свідчать про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної даності.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками районного суду, з огляду на наступне.

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Отже, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити визначену суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Також слід значити, що захист порушених цивільних прав здійснюється з дотриманням строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову (ст.ст. 256,267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки - штрафу, пені (ч.2 ст. 258 ЦК України).

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13).

Способом забезпечення виконання зобов'язань є, в тому числі, застава (ст.546 ЦК України). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави , яке здійснюється за рішенням суду (ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.590 ЦК України та ст.24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості.

Аналіз зазначених норм та позицій, що викладені у пунктах 9, 42 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», дають підстави для висновку, що рішення суду про звернення стягнення на предмет застави є рішенням про визначення та стягнення кредитного боргу, яке виконується, насамперед, за рахунок заставного майна, а потім за рахунок іншого майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №NKGDAK00010028, за умовами якого банком було відкрито невідновлювальну кредитну лінію на 73 413 грн. з яких, 53 625 грн. на придбання автомобіля та 19 788 грн. на оплату страхових платежів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1.25% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісію у розмірі 0.49% на суму вартості автомобіля, строком до 23 жовтня 2012 року. Щомісячний платіж складає 1 303 грн. 83 коп. (а.с.7-8).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 24 жовтня 2005 року укладено договір застави автомобіля марки Chevrolet aveo SF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.143-147).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 24 вересня 2008 року в загальному розмірі 51 902 грн., з яких 42 394 грн. 73 коп. - заборгованість за кредитом, 5 672 грн. 33 коп. - заборгованість за процентами, 2 364 грн. 84 коп. - заборгованість по комісії та 1 470 грн. 71 коп. пеня (а.с.126).

У липні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2012 року змінено заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 січня 2012 року та на погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, що утворилась станом на 03 червня 2011 року в загальному розмірі 141 282 грн. 84 коп., з яких 43 199 грн. 04 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 44 813 грн. 17 коп. - заборгованості за процентами, 10 773 грн. 16 коп. - заборгованості по комісії та 42 497 грн. 47 коп. пеня, звернуто стягнення на автомобіль марки Chevrolet aveo SF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, шляхом продажу названого автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» через укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем (а.с.93-97).

Таким чином, останнім судовим рішенням визначено розмір кредитного боргу відповідача станом на 03 червня 2011 року, який стягнуто, насамперед, шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, а у разі недостатності вирученої суми, може бути звернуте на інше майно боржника за ч.4 ст.591 ЦК України та ст.24 Закону України «Про заставу».

За такого, вирішенню підлягає лише спір щодо кредитної заборгованості, яка виникла після 03 червня 2011 року та не була стягнута попередніми судовими рішеннями.

Станом на 17 вересня 2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором становить в загальному розмірі 246 888 грн. 66 коп., з яких:

- 43 467 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом;

- 63 962 грн. 87 коп. - заборгованість за процентами;

-15 240 грн. 08 коп. заборгованість за комісією;

-124 218 грн. 54 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

14 травня 2015 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування позовної давності (а.с. 86).

Виходячи з вимог ст.ст.254,257,258,261 ЦК України та часу звернення позивача з цим позовом до районного суду - 01 листопада 2014 року (а.с.123) в межах строків позовної давності нараховано (а.с.138-141): проценти за період з 01 листопада 2011 року по 17 вересня 2014 року у розмірі 27 513 грн. 26 коп., комісія за період з 01 листопада 2011 року по 17 вересня 2014 року у розмірі 3 153 грн. 12 коп., пеня за період з 01 листопада 2013 року по 17 вересня 2014 року в сумі 14 227 грн. 96 коп., а всього - 44 893 грн. 34 коп.

Згідно наданих позивачем даних, продаж заставного автомобіля було здійснено 25 липня 2014 року за ціною 16 650 грн. Вказана сума була спрямована на погашення процентів нарахованих банком до 03 червня 2011 року та стягнутих на підставі судового рішення й не була врахована в розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 01 листопада 2011 року по 17 вересня 2014 року.

При цьому, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 394 грн. 73 коп. стягнута з ОСОБА_3 як судовим рішенням від 24 березня 2009 року, так і зазначена у судовому рішенні від 20 березня 2012 року, тому вирішенню підлягає спір щодо кредитної заборгованості, яка виникла після цього часу за процентами за користування кредитом, пенею та комісією.

Також, колегія суддів вважає, що розмір пені підлягає відповідному корегуванню.

За положенням ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобов'язань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2007 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю заставного автомобіля (а.с.33-35). Спір між банком та боржником щодо оплати ремонту автомобіля за рахунок страхового відшкодування було вирішено шляхом видачі відповідачем довіреності на ім'я працівника банку - ОСОБА_4 з повноваженнями експлуатації та продажу автомобіля (а.с.36,37), який з серпня 2008 року залишався на території ТОВ «Автоцентр на Будівельників» (а.с.38).

Заборгованість за кредитним договором станом на 24 вересня 2008 року стягнута судовим рішенням у березні 2009 року. Опис та арешт автомобіля здійснено у листопаді 2009 року (а.с.128-134).

Проте, починаючи з 2009 року реальних дій щодо звернення стягнення на предмет застави позивачем вчинено не було.

Додатково право продажу заставного автомобіля було надано ПАТ КБ «ПриватБанк» судовим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2012 року, тоді, як фактично, продаж предмета застави та зарахування коштів на погашення боргу було здійснено лише у липні 2014 року за ціною 16 650 грн. (а.с.59,64).

Отже, позивач протягом тривалого часу (2008 - 2014 років) не вчинив дій, спрямованих на виконання наданих йому боржником та судом повноважень по реалізації автотранспорту, що сприяло збільшенню розміру кредитного боргу, у тому числі пені.

Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, а також враховуючи вимоги норм конституційного та міжнародного законодавства, колегія суддів вважає можливим зменшити визначений розмір пені, нарахованої в межах річного строку позовної давності до 10 000 грн. 00 коп., відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України та з врахуванням принципів розумності та справедливості, закріплених у ст.3 ЦК України.

При цьому, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що передачею банку автомобіля у 2008 році він повністю виконав умови повернення кредиту, оскільки такої умови кредитний договір не містить. До того ж з початку 2009 року останній знав про нарахування процентів, комісії та пені, а з березня 2012 року - про звернення стягнення на предмет застави, але дій щодо врегулювання спору не вчинив.

Не мають правового значення і посилання ОСОБА_3 на порушення банком умов договору страхування, оскільки ці обставини на обсяг відповідальності боржника за вищевказаним кредитним договором не впливають.

За такого, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний борг за період з 01 листопада 2011 року по 17 вересня 2014 року в загальному розмірі 40 666 грн. 38 коп., у тому числі: 27 513 грн. 26 коп. - заборгованість за процентами, 3 153 грн. 12 коп. - заборгованість за комісією та 10 000 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи та вимоги закону, в тому числі і правила позовної давності, та не врахував їх при визначенні дійсної заборгованості за кредитним договором, то судове рішення підлягає зміні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України позивачу, який сплатив 2 468 грн. 89 коп. судового збору, підлягає відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам (16.47%) 406 грн. 63 коп. ( 2 468 грн. 89 коп. х 16.47% / 100). Відповідачу, який сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 688 грн. 35 коп., підлягає відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги 574 грн. 97 коп. Отже, на користь відповідача підлягає стягненню 168 грн. 35 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2015 року змінити, зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості за договором №NKGDAK00010028 від 24 жовтня 2005 року станом на 17 вересня 2014 року з 137 670 (сто тридцять сім тисяч шістсот сімдесят) грн. 12 коп. до 40 666 (сорок тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 38 коп., у тому числі: 27 513 (двадцять сім тисяч п'ятсот тринадцять) грн. 26 коп. - заборгованості за процентами, 3 153 (три тисячі сто п'ятдесят три) грн. 12 коп. - заборгованості за комісією та 10 000 (десять тисяч) грн. - пені.

Рішення суду в частині судових витрат скасувати та стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 168 (сто шістдесят вісім) грн. 35 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко