АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3679/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1765/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Кошельник В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 червня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, треті особи: Перший відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, ОСОБА_2, Хмельницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, виконавчий комітет Хмельницької міської ради, Хмельницьке міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» про звільнення майна з-під арешту.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 21.03.2008 року між ОСОБА_3 та банком було укладено договір про іпотечний кредит №HMI0GI, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 90 000 грн. 21.07.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору, відповідно до якої залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит станом на 21.07.2008 року складає 89 904,43 грн., що еквівалентно 19 459, 83 доларів США. В забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру № 38, загальною площею 46.20 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., що

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Справа № 22ц/792/1765/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 59

розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Гастелло, 10/2, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 06.08.1996 р. за реєстром №3-2243. Позивач вказує, що 26.08.2009 року державним виконавцем накладено арешт на зазначене майно, а згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Позивач зазначає, що договір іпотеки був укладений 21.03.2008 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 26.08.2009 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що станом на 10.09.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 68 845, 49 доларів США, що значно перевищує вартість предмета іпотеки, а отже, державний виконавець не мав правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. На звернення позивача до державної виконавчої служби щодо зняття арешту із зазначеного вище майна було відмовлено та зазначено, що арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Оскільки, на сьогоднішній день в звязку з наявністю арешту позивач не має можливості реалізувати предмет іпотеки, тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнивши позовні вимоги, просив суд звільнити з-під арештів накладених 26.08.2009 року та 28.04.2016 року першим та районним відділом ДВС належну на праві власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено МКП «Хмельницьктеплокомуненерго».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 червня 2016 року позов задоволено. Знято арешт з квартири АДРЕСА_2 загальною площею 46,2 кв.м., належної на праві власності ОСОБА_3 накладеного постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС від 26 серпня 2009 року та постановою державного виконавця районного відділу ДВС від 28 квітня 2016 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку при цьому зазначаючи, що судом порушено норми матеріального права. Оскільки ПАТ КБ «Приват Банк» не є власником майна, на яке накладено арешт, тому у позивача відсутні правові підстави щодо звернення до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, адже власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_3 На думку апелянтки, права банку як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Тому ОСОБА_2 просить суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову про звільнення майна з-під арешту

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт, представники третіх осіб до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № HM10GI, згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 90 000 грн.

21 липня 2008 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № HM10GI від 21.03.2008 року, згідно умов якої залишок заборгованості по договору станом на 10.09.2015 року складає 68 845,49 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № HMIDGI від 21.03.2008 року, за умовами якого відповідач надав в іпотеку майно, а саме: квартиру за №38 по вул. Гастелло, 10/2 у м. Хмельницькому.

26 серпня 2009 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУЮ винесена постанова про арешт означеного нерухомого майна та оголошена заборона його відчуження, що є предметом іпотеки.

28 квітня 2016 року постановою державного виконавця районного відділу ДВС Хмельницького міськрайоного управління юстиції накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 у зв»язку із несплатою аліментів боржником на утримання дитни в розмірі 400грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 серпня 2010 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Вказане рішення набрало законної сили, але до цього часу не виконане.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений 21.03.2008 року, до видачі судового наказу про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та аліментів на користь ОСОБА_2 згідно рішення суду від 29.11.2010 року, вартість предмету іпотеки за умовами договору іпотеки значно менша, ніж заборгованість по кредитному договору, позивач розпочав процедуру звернення стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем, тому і має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки. А накладення арешту на предмет іпотеки з метою виконання судових рішень по інших виконавчих документах фактично унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушується право позивача як іпотекодержателя.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про те, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не є власником майна, на яке накладено арешт, а тому і не може звертатися до суду із позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи із слідуючого.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду із позовом та після збільшення позовних вимог просило звільнити з-під арештів, накладених державними виконавцями Першого міського та районного відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції на квартиру АДРЕСА_2. Позовних вимог щодо визнання права власності на це майно ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявляло.

Щодо наявності у ПАТ КБ «ПриватБанк» права на звернення до суду із позовними вимогами про звільнення майна з-під арешту, колегія суддів вважає, що позивач має право звертатися до суду із зазначеним позовом, адже відповідно до роз»яснень, що викладені в абзаці 6 п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» закріплено, що за змістом частини четвертої статті 54 Закону «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заявлена позивачем вимога стосується питань здійснення виконавчого провадження і не може бути підставою для скасування арешту майна є необгрутнованими.

Адже, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Право застави (іпотеки) у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 21 березня 2008 року, разом з тим арешт на спірне майно державними виконавцями було накладено пізніше 26 серпня 2009 року та 28 квітня 2016 року.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина третя статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, заставодержатель в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження та накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації банком предмета іпотеки, що є порушенням майнових прав і інтересів банку.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_6