Справа №2/489/593/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловий будинком, земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, яким просила встановити порядок користування приміщеннями житлового будинку №30 по вул. Віті Хоменка в м. Миколаєві загальною площею 60,60 кв.м., з яких 40,80 кв.м. житлової площі, з господарськими будівлями та спорудами, який перебуває у спільній частковій власності в рівних частках у неї та у відповідачки.

Зазначила, що реальний поділ вказаної нерухомості між співвласниками не проводився, але між співвласниками існують суперечки стосовно користування спільним майном. Відповідачка здійснила самочинне переобладнання житлового будинку, але оскільки усі житлові приміщення будинку є відособленими, крім коридорів та вбиральні, тому можливо встановити порядок користування будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою виділеною під обслуговування будинку.

Просила виділити їй в користування житлові кімнати 1-6 площею 6,60 кв.м., 1-7 площею 14,40 кв.м., які фактично обєднанні в одну кімнату 1-6 площею 20,60 кв.м. Відповідачці просила виділити житлові кімнати 1-3 площею 11,60 кв.м., 1-4 площею 8,20 кв.м. У спільному користуванні залишити - коридори 1-2 площею 4,20 кв.м., 1-8 площею 4,50 кв.м., вбиральню поєднану 1-9 площею 3,70 кв.м., коридор 1-5 площею 7,40 кв.м., який фактично переобладнаний у кухню 1-5 площею 7,80 кв.м. та господарські будівлі та споруди: гараж літ. Ж з вбудованим погребом літ. Жпд, літню кухню літ. К з тамбуром літ. к, басейн №2, огорожі з воротами та хвірткою №3,4,5, 6, 7, 8, 9, замощення двору №1.

Також просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 613 кв..м, яка знаходиться у спільній частковій власності сторін згідно ідеальних часток, зокрема виділити під забудову 149 кв.м., під город по 162 кв.м. кожній, а 140 кв.м. залишити у спільному користуванні під проїздами, проходами для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд. Судові витрати просила поділити між сторонами порівну.

В судовому засіданні позивачка з представником клопотання про призначення в справі судової будівельної експертизи заявляти відмовилися, просили визначити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до варіанту №3 визначення порядку користування земельною ділянкою висновку судової експертизи №547-549 від 21 березня 2011 р., а решту вимог підтримали без змін.

Відповідачка з представником просили у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі встанови такі обставини.

У відповідності до матеріалів цивільної справи Ленінського районного суду м. Миколаєва №2-1005/2011 р. у грудні 2010 р. ОСОБА_1 зверталася із позовом до ОСОБА_2 з позовом про виділ в натурі належної їй ? частини спірного житлового будинку та ? части приватизованої земельної ділянки загальною площею 613 кв.м. Позов був залишений без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва 26 травня 2011 р.

В матеріалах судової справи №2-1005/2011 є копія свідоцтва №6-116 про право на спадщину посвідчену 04 листопада 2008 р. Другою миколаївською державною нотаріальною конторою за яким після смерті 21 листопада 2007 р. ОСОБА_3 ? частину спадкового майна спірного будинку загальною площею 60,60 кв.м., житловою площею 40,80 кв.м. успадкувала ОСОБА_1 та зазначено що свідоцтво на ОСОБА_2 ще не видане.

У відповідності до копії державного акту від 09 липня 2010 р. наявної в зазначеній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частини земельної ділянки площею 0,0613 га по вул. Віті Хоменка, 30 в м. Миколаєві для будівництва та обслуговування житлового будинку

У відповідності до копії технічного паспорту з урахуванням поточних змін станом на 16 листопада 2010 р. житловий будинок літ. А складався з приміщень житлової кімнати 1-3 площею 11,60 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8,20 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 6,60, житлової кімнати 1-7 площею 14,40 кв.м. коридору 1-2 площею 4,20 кв.м., 1-5 коридору площею 7,40 кв.м., 1-8 коридору площею 4,50 кв.м., 1-9 вбиральні поєднаної площею 3,70. Загальна площа по будинку 60,60 кв.м, житлова 40,80 кв.м.

Відповідно до копії технічного паспорту станом на 10 липня 2014 р. долученого до справи, в житловому будинку літ. А зафіксоване самочинне переобладнання житлової кімнати 1-3 в кухню площею 11,9 кв.м., житлові кімнати 1-6, 1-7 обєднані в житлову кімнату 1-6 площею 20,6 кв.м., закладений прохід з утвореної кімнати 1-6 до коридору 1-5. Загальна площа збільшена на 0,6 кв.м., житлова площа зменшена на 4,2 кв.м. Загальна площа по будинку складає 61,2 кв.м., житлова 36,6 кв.м.

Право власності на сторін на житловий будинок зареєстрований у відповідному реєстрі, а право власності на частину спірної земельної ділянки лише за позивачкою (а.с.87-88).

Суд вважає що позов не може бути задоволений з таких підстав.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України викладеного в постанові від 17 лютого 2016 р. №6-1500цс15 за ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно висновку Верховного Суду України в постанові від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-286цс15 за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Норма ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції обєкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

Тобто самочинне будівництв в житловому будинку літ. А виключає його з цивільного обороту, а відтак позбавляє можливості на законних підставах визначити порядок користування як ним, так і щодо приналежності до нього - господарських будівель та споруд.

Відповідно не є можливими визначити до ідеальних часток порядок користування земельної ділянкою, оскільки за будь - яким з чотирьох варіантів визначення такого порядку висновку судової будівельної експертизи 547-549 від 21 березня 2011 р., яка була виконана в судовій справі №2-1005/2011 р., вбачається, що межі розподілу відповідають межам приміщень співвласників у будинку, яких на теперішній час не існує за функціональним призначенням і як обєкта цивільного обороту внаслідок самочинного будівництва.

Крім того, у висновку експертизи зазначено, що фактичні лінійні розміри земельної ділянки не відповідають лінійним її розмірам зазначеним в держаному акті на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто можливість визначення порядку користування земельною ділянкою площею зазначеною в державному акті про право власності не є доведеною.

Тому позов слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Керуючись ст.2 12-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький