Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності задоволено частково.

Розірвано шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 25 лютого 2011 року, актовий запис № 212, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, № кузова JMBSNCY4AU001287, синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, № кузова JMBSNCY4AU001287, синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині визнання поділу автомобіля та визнання за ним права власності на ? його частину. Стверджує, що у справі ні відповідачем, ні позивачем в однозначній формі не було доведено, що спірний автомобіль є їх особистою приватною власністю. Зазначає, що ним було надано суду ряд переконливих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти, зокрема, він був допитаний як свідок та дав покази про те, що до одруження з відповідачкою йому належав автомобіль «Mitsubishi Lancer», який він продав 30.03.2013р. за 53 000 грн. і саме за ці кошти 15.05.2015р. придбав спірний автомобіль, а кошти, отримані від продажуавтомобіля дружини «Skoda Super B», повністю булим повернуті останній. Зауважує, що про обставини придбання спірного автомобіля відповідачка по справі

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/16114/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/1671/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_4 надала лише пояснення, які в силу ст.57 ЦПК України не є доказом, і ними не можуть обґрунтовуватись її вимоги.

Вказує, що суд не дав належної оцінки дослідженій у судовому засіданні розписці від 01.05.2013 року про надання ним позики його особистих коштів у розмірі 50 000 грн. ОСОБА_7 та її повернення останнім 14.05.2015р. для придбання спірного автомобіля за ціною 43 000 грн.. Даний факт був підтверджений свідкам ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитаними в судовому засіданні, а також стверджується довідкою-рахунком № 129146, яка досліджувалась судом. Спростовує позицію відповідачки ОСОБА_4 щодо придбання спірного автомобіля за її власні кошти та обміну його «ключ на ключ», оскільки у неї станом на 15 травня 2015 року, тобто на час придбання автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, не було достатніх особистих коштів, так як її власний автомобіль марки «Skoda Super B» був проданий лише 21 травня 2015 року, що підтверджується довідкою-рахунком. Додає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-688цс15 від 16.12.2015р. для захисту права власності на спірний обєкт суд має встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на цей обєкт, а також зазначає, що законом не передбачено такого механізму відчуження транспортного засобу, як обмін «ключ на ключ». Звертає увагу на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки суд, встановивши право власності сторін на ? частину автомобіля кожному, вийшов за межі за межі позовних вимог, адже позовна вимога полягала у визнанні права власності на весь спірний автомобіль, а не на його частину. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ним права власності на ? частину автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання за ним права особистої приватної власності на цей автомобіль, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, стягнувши з неї судові витрати по справі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованими, оскільки при його ухваленні не враховано висновків експертизи та інших документальних доказів, що мають суттєве значення для вирішення спору. Пояснює, що придбання спірного автомобіля було трансформацією одного транспортного засобу в інший без збільшення його фактичної вартості. Вказує, що до одруження з позивачем у його власності перебував автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» 1998 року випуску, а у її власності автомобіль марки «Skoda Fabia», 2008 року випуску. Зазначає, що у звязку з припиненням ОСОБА_2 підприємницької діяльності у квітні 2012 року, а також відсутності коштів на його банківських рахунках, що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_9 Аваль» від 27.01.2012р. та декларацією про доходи за січень-лютий 2012 року, враховуючи відсутність роботи (згідно запису у трудовій книжці про звільнення від 29.03.2013р.), відбувся продаж автомобіля позивача 30.03.2013 року, і саме за виручені від цього продажу кошти їх сімя жила два роки та виховувала малолітнього сина ОСОБА_10, при цьому користуючись для потреб сімї автомобілем «Skoda Fabia», 2008 року випуску. Вказує, що в червні 2014 року нею було здійснено обмін автомобіля марки «Skoda Fabia» на автомобіль марки «Skoda Super B», котрий зареєстрували на імя ОСОБА_2, а в травні 2015 року за рахунок коштів від продажу автомобіля марки «Skoda Super B» було придбано спірний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску. Заперечує посилання позивача щодо перерахунку на її картку коштів від продажу автомобіля в сумі 50 000 грн., оскільки жодних доказів ним не надано, а натомість у справі є документальні підтвердження її тверджень про те, що картка використовувалась час від часу її братом-підприємцем для здійснення платежів на значні суми. Звертає увагу на те, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи вартість спірного автомобіля складає 243 058 грн. станом на 03.03.2016 року, а тому неправдивими є твердження позивача про купівлю цього автомобіля у 2015 році за 50 000 грн.. Покликаючись на те, що спірний автомобіль придбаний внаслідок трансформації її особистих коштів від продажу автомобіля, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за нею права власності на ? частину автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання за нею права особистої приватної власності на цей автомобіль, а у право власності ОСОБА_2 на цей автомобіль припинити, а також стягнути з останнього на її користь судові витрати.

В частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області від 25 листопада 2015 року, серії І-ГЮ №110704, перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2011 року, актовий запис № 212.

Під час перебування у шлюбі відповідно до довідки-рахунку №129146 ОСОБА_2В 15 травня 2015 року придбав автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», № кузова JMBSNCY4AU001287, за 43000 грн.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна і під час провадження справи в суді позовні вимоги змінив, просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, мотивуючи позов тим, що до укладення шлюбу з відповідачем він придбав легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2008 pоку випуску, за кредитні кошти, які отримав та погасив повністю до укладення шлюбу. 30.03.2013 року він продав вищевказаний автомобіль і 15 травня 2015 року, за вилучені кошти придбав спірний автомобіль «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, а тому він є його особистою приватною власністю.

У січні 2016 року ОСОБА_4 подала зустрічний позов, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску, обґрунтовуючи вимоги тим, що зазначений автомобіль було придбано за кошти, які належали їй особисто. До укладення шлюбу вона була власником автомобіля «Skoda Fabia», 2008 року випуску. 17 червня 2014 році продала автомобіль «Skoda Fabia» і придбала а/м «Skoda Superb», який через рік обміняла на спірний «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску.

Ухвалючи рішення про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля за ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як на обєкт спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не довели належність кожному із них на праві особистої приватної власності спірного автомобіля, придбаного ними під час шлюбу, а тому спірний автомобіль є спільною власністю подружжя.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційних скарг про незаконність рішення суду першої інстанції в цій частині повністю спростовуються нормами законодавства та матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

За ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Сторонами по справі жодними належними та допустимими доказами не доведено про придбання спірного автомобіля за власні кошти, а тому відсутні підстави для визнання його особистою приватною власністю

Разом з тим, суд першої інстанції, прийшовши до правильного висновку про належність автомобіля до об»єкта спільної сумісної власності подружжя, помилково, в порушення вимог ст. 11 ЦПК України, виніс рішення про визнання за сторонами права власності на ? частину автомобіля «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не звертались до суду про виділення їм часток з майна, а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалюючи в цій частині рішення порушив правила диспозитивності цивільного процесуального законодавства.

З огляду на зазначене, рішення суду в частині поділу між сторонами автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску та у визнанні за ними по 1/2 його частині слід скасувати.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами, що звернулись із апеляційними скаргами, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску та у визнанні за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» 2007 року випуску, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

Згідно: суддя-доповідач ОСОБА_1