АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Провадження : 22ц/790/5461/16 Головуючий 1-ї інстанції - Єлізаров І.Є.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року в рахунок погашення заборгованості в сумі 39 223,36 доларів США за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою - покупцем з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з одержанням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду апеляційної інстанції, з посиланням на те, що спірна квартира є єдиним житлом і відповідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнута, як предмет застави, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника і загальна площа не перевищує 140 кв.м.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги щодо відстрочки виконання судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені заяви про відстрочку виконання рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних доказів, які б дали суду правові підстави для висновку про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішень або роблять його неможливим, заявники суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

Проте такий висновок суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року в рахунок погашення заборгованості в сумі 39 223,36 доларів США за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою - покупцем з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з одержанням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселено ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає у вказаній квартирі.

Вказана квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає іншого нерухомого житлового майна у власності, що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

З роз'яснень, наданих в п.37 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вбачається, що відповідно до ст.217 ЦПК України визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Заяви сторін або державного виконавця про вчинення судом таких же дій при виконанні рішення суду за наявності для цього підстав розглядаються в порядку, встановленому статтею 373 ЦПК, за результатами вирішення яких постановляється ухвала. У разі задоволення заяви в ухвалі суду, крім відомостей, передбачених статтею 210 ЦПК, зазначається строк дії відстрочки (розстрочки), а при наданні розстрочки, крім того, розмір періодичних платежів, які підлягають стягненню для погашення присудженої суми. Межі дії відстрочки (розстрочки) можуть бути визначені не лише датою, але й настанням якоїсь події (зміна матеріального становища відповідача, видужання тощо).

Аналогічні положення містяться в п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з яким відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки може бути надана судом за заявою іпотекодавця безпосередньо при ухваленні самого рішення (ст.217 ЦПК, стаття 39 закону України «Про іпотеку») або після його ухвалення за правилами, встановленими статтею 373 ЦПК.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Даний Закон був прийнятий з метою підтримки громадян України, які вже мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів) шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та з метою мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти.

З матеріалів справи вбачається, що однокімнатну квартира АДРЕСА_1 житловою площею 13, 60 кв.м. загальною площею 25,90 кв.м. є постійним місцем проживання відповідачів, загальна площа її складає 68 кв.м. відомості про наявність у відповідачів іншого нерухомого житлового майна відсутні, вказана квартира є предметом іпотеки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, наданим в іноземній валюті.

Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Відтак, виконання рішення суду про звернення стягнення на належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є неможливим.

Наведене свідчить про наявність достатніх та об'єктивних правових підстав для відстрочення виконання заочного рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального закону, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування з постановленням з цього питання нової ухвали про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 312, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року скасувати.

Відстрочити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року про звернення стягнення на нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -