АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Андрієнко А.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна», треті особи: Приватне акціонерне товариство СК «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/7971/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 567 190грн. 08коп. матеріальної шкоди та 5000грн. моральної шкоди, 1000грн. витрат, пов'язаних із оплатою проведення експертизи та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 червня 2015 року о 12 год. 30 хв., в м. Києві по вул. Задніпровського - бульвар Л. Українки з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем «МАЗ» 551605-271, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить відповідачу, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким він керував і який належить ОСОБА_5

Позивач зазначав, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, згідно акту оцінювача від 17 липня 2015р. складає 559 975грн. 97коп., а розмір втрати товарної вартості - 57 214грн. 11коп.

Позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Будівельна компанія «Етерна» була застрахована ПрАТ СК «Юнівес» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності 50 000грн., у зв'язку із чим 2 липня 2015р. страховику направлено повідомлення про настання страхового випадку, проте страхове відшкодування виплачено не було.

Позивач стверджував, що ОСОБА_2 на момент ДТП виконував свої трудові обов'язки, керуючи автомобілем «МАЗ» 551605-271, державний номерний знак НОМЕР_1, тому завдана йому матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем за відрахуванням 50 000грн., які повинна відшкодувати страхова компанія.

Мотивуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на порушення відповідачем та третьою особою його права власності, завдання переживань та страждань з приводу невідшкодування завданої йому шкоди, необхідності витрачати свій час

- 2 -

для відновлення своїх порушених прав.

Рішенням суду від 4 квітня 2016 року, у якому ухвалою суду від 18 квітня 2016р. виправлено арифметичну помилку, позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 567 190 гривень, у відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, судові витрати в сумі 6 159 гривень 10 коп.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом всіх обставин справи та вказує, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу та не надав доказу спричинення йому майнової шкоди, також судом не встановлено наявність правових підстав для притягнення ТОВ «БК «Етерна» в якості відповідача, оскільки факт неправомірного заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом судом першої інстанції не з'ясовувався.

Крім того, відповідач ставить під сумнів оцінку визначення розміру завданих збитків та вважає, що сума завищена і не відповідає реальним збиткам.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 червня 2015 року о 12год. 30хв. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів «МАЗ» 551605-271, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2015р. ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та притягнений до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України, у виді штрафу у сумі 340грн.

Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, від 17 липня 2015р. вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 559 975грн. 97коп., втрата товарної вартості становить 57 214грн. 11коп.

На підставі договору оренди, укладеного 30 квітня 2015р. між ТОВ «АРМ Україна» та ТОВ «БК «Етерна», автомобіль «МАЗ» 551605-271, державний номерний знак НОМЕР_1, передано на умовах оренди відповідачу.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «БК «Етерна» застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 червня 2015р. з лімітом відповідальності 50 000грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заперечував, що ОСОБА_2 працював у товаристві водієм автомобіля «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,

- 3 -

відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

29 жовтня 2015р. ПрАТ «СК «Юнівес» платіжним дорученням № 4686 перерахувало позивачу 50 000грн. страхового відшкодування.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Під час судового розгляду відповідач не заперечував, що ОСОБА_2 працює у товаристві водієм і за ним закріплений автомобіль «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги, що судом не встановлювалися обставини заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом та твердження, що у день ДТП ОСОБА_2 шляховий лист не видавався і він не мав права виїжджати на автомобілі, колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач обмежився наданням суду першої інстанції заперечення проти позову, до яких були приєднані копії договору оренди та акту прийому-передачі транспортних засобів. Проте, представник відповідача у судове засідання не з'явився та не надав суду першої інстанції докази у підтвердження своїх посилань, що ОСОБА_2 неправомірно заволодів транспортним засобом у день ДТП.

При цьому, саме відповідач зобов'язаний був надати суду докази у підтвердження своїх посилань, а суд не має правового обов'язку за власною ініціативою здійснювати збір доказів у підтвердження позицій сторін у цивільному спорі.

Під час апеляційного розгляду відповідачем апеляційному суду були надані копії наказів від 22 червня 2015р. про проведення профілактичних робіт автопарку товариства, у тому числі і автомобіля «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, пояснення ОСОБА_2, та наказу від 29 червня 2015р. про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2, який виїхав на автомобілі у день ДТП без дозволу.

Разом з тим, вказані докази подані з порушенням порядку, встановленого ст. 303 ЦПК України і відповідачем не було обґрунтовано, з яких причин вказані документи не були надані суду першої інстанції, а також не були додані до апеляційної скарги.

Крім того, на наказах відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з ними, а пояснення ОСОБА_2 не містить дати його складання, що ставить під сумнів достовірність цих документів, як доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правових підстав для прийняття нових доказів апеляційним судом не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду,

- 4 -

заподіяну з вини ОСОБА_2, повинен нести його роботодавець - відповідач по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником автомобіля, а тому не має право на отримання відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Судом встановлено, що позивач керував автомобілем «Тайота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, на законних підставах, власник автомобіля не заперечував проти отримання позивачем відшкодування за пошкодження автомобіля, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 є належним позивачем за даним позовом.

Посилання відповідача на те, що він не є власником автомобіля «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, не звільняє відповідача від відповідальності, встановленої ст. 1172 ЦК України, так як це суперечить ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У підтвердження своїх вимог про розмір заподіяних збитків, позивачем суду був наданий звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір збитків у звіті є завищеним, звіт складено не компетентною особою, а відповідач не був повідомлений про огляд автомобіля спеціалістом, не підтверджені належними доказами.

Звіт про оцінку вартості майнової шкоди, завданого власнику КТЗ від 17 липня 2015р. складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, який має сертифікат НОМЕР_3 суб'єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України 22 січня 2015р., кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 15 травня 2010р. та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 6 жовтня 2014р.

Також суду надані документи, які підтверджують, що 26 червня 2015р. на адресу відповідача оцінювачем ОСОБА_6 була направлена телеграма, в якій повідомлялося про проведення огляду автомобіля позивача 1 липня 2015р. о 9год. Вказана телеграма була вручена представнику ТОВ «БК «Етерна» 30 червня 2015р., що спростовує посилання відповідача про не повідомлення його про час та місце огляду автомобіля спеціалістом. Отже, представник відповідача не був позбавлений можливості приймати участь у огляді автомобіля та висловити свої заперечення у разі неправильності дій оцінювача.

Твердження відповідача про те, що звіт та довідка Управління ДАІ мають різні дані

- 5 -

про пошкодження автомобіля «Тайота», не може бути підставою для визнання звіту неналежним доказом, так як у запереченнях відповідача не зазначені, які саме розбіжності мають вказані документи. Крім того, довідка ДАІ не є підставою для визначення розміру заподіяної шкоди.

Із заперечення на позовну заяву вбачається, що відповідач був обізнаний про своє право заявити клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи, проте, представник відповідача у судове засідання не з'явився і своїм правом заявити таке клопотання не скористався. Також відповідачем не було надано інших доказів, які б спростували висновки спеціаліста, та підтвердили посилання відповідача про завищення розміру збитків, завданих пошкодженням автомобіля позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що звіт, наданий позивачем, є належним доказом у підтвердження розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля позивача, який не спростований відповідачем, а тому підстав не приймати його суд не мав.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування незаконності рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не має правових підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна» відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: