Номер провадження: 22-ц/785/1213/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П..

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року, -

встановила:

У березні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу за договором кредиту і в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 11.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 47 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 11.04.2018 року.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором кредиту ,між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 196617 від 11.04.2008 року та окремо в той же день був укладений договір поруки № 196619 з ОСОБА_4

Відповідачем ОСОБА_2 свої зобовязання по погашенню кредиту не виконанні.

Станом на 11.02.2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 379 314,07 грн.

Позивач просив суд :

-стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за договором кредиту № 0 від 11.04.2008 року в розмірі 44347,62 дол. США з яких :

- 35472,63 дол. США кредитна заборгованість;

-7482,28 дол.США заборгованість по процентам;

-859,69 дол. США пеня за прострочення сплати кредиту;

- 533,02 дол.США пеня за прострочення сплати процентів, а взагалі , що відповідно до курсу НБУ станом на 11.02.2014 року становить 379 314,07 грн.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року в розмірі 44 347,62 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 доларів США= 1182.7596 гривень) становить 524 525,46 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2008 року в розмірі 44 347,62 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (100 доларів США= 1182.7596гривень) становить 524 525,46 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діючий в інтересах відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню , а заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що Банк набув право вимоги стягнення заборгованості за договором кредиту , оскільки відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання по погашенню кредиту не виконав , а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є поручителями та зобовязалися відповідати солідарно з відповідачем ОСОБА_2 по кредитним зобовязанням.

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися не можна .

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що 11.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 47 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 11.04.2018 року (а.с.6-13).

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором кредиту ,між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 196617 від 11.04.2008 року (а.с.14).

Відповідно до п.1.1. договору поруки ОСОБА_3 зобовязалася перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед Банком ,що виникли за кредитним договором № 0 від 11.04.2008 року ,укладеного між Банком та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих,що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.4 договору поруки сторони передбачили ,що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором кредиту ,між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 196619 від 11.04.2008 р. (а.с.16-17).

Відповідно до п.1.1. договору поруки ОСОБА_4 зобовязався перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед Банком ,що виникли за кредитним договором № 0 від 11.04.2008 року ,укладеного між Банком та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих,що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.4 договору поруки сторони передбачили ,що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання по погашенню кредиту виконував неналежним чином внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідальність сторін за невиконання умов договору кредиту сторони передбачили в розділі восьмому.

Згідно з п. 8.1. Кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобовязань,передбачених договором зокрема термінів повернення кредиту(всієї суми або його частини) та /або термінів сплати процентів та/або комісій,Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу,якщо сума такої заборгованості виражена в гривні.

Відповідно до п.5.5 договору кредиту сторони передбачили право Банку вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору.

Розділом 12 Кредитного договору сторони передбачили порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк скористався своїм правом та 09 січня 2014 року ,відповідно до п. 5.5 договору кредиту та з дотриманням положень розділу 12 договору кредиту на дострокове повернення кредиту направив поштою відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості, однак станом на 11.02.2014 року, вимоги банку залишені без задоволення (а.с.18,19,20).

В судовому засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_4 не заперечував щодо отримання досудової вимоги Банку від 09.01.2014 року . Відповідач ОСОБА_3 заперечувала отримання досудової вимоги Банку.

Факт відправлення Банком на адресу відповідачів досудових вимог про дострокове погашення кредитної заборгованості підтверджується реєстрами заказних пакетів (а.с.21,23).

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Матеріали справи не містять докази погашення відповідачами заборгованості за договором кредиту.

Звертаючиь до суду з позовом ,Банк посилався на те,що через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань по погашенню кредиту, внаслідок чого станом на 11.02.2014 року утворилася заборгованість за договором кредиту № 0 від 11.04.2008 року , яка складається з 44 347,62 доларів США з яких: 35 472,63 доларів США - кредитна заборгованість; 7 482,28 доларів США - заборгованість по процентам; 859,69 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 533,02 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів та на підтвердження заборгованості надав розрахунок заборгованості (а.с.33-41).

Суд першої інстанції погодився з розрахунком заборгованості та сумою боргу.

Проте розрахунок заборгованості в частині порядку нарахування пені не відповідає умовам п. 8.1 договору кредиту .

Так відповідно до розрахунку заборгованості вбачається ,що пеня за прострочення сплати кредиту та процентів нараховувалася в іноземній валюті ( дол. США ) , а гривневий еквівалент нарахованної пені визначено лише на дату здійснення розрахунку заборгованості тобто станом на 11.02.2014 року.

Порядок нарахування пені сторони визнали в п.8.1 договору кредиту та передбачили ,що Банк нараховує позичальнику у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу,сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості,але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Колегія суддів ,відповідно до п.4 ст.10 ЦПКУкраїни з метою всебічного та повного зясування обставин справи, ухвалою суду від 24.03.2016 року пропонувала ПАТ «УкрСиббанк» надати розрахунок пені, нарахованної за офіційним курсом НБУ гривні до валют заборгованості станом на дату нарахування такої пені,з врахуванням нарахування її за кожень день прострочення, проте ухвала колегії суддів не була виконана.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_6 пояснив, що виконувати ухвалу колегіїї суддів не бажають ,оскільки пеня нарахована станом на 11.02.2014 року у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день її нарахування тобто 11.02.2014 року,що на думку позивача відповідає умовам договору кредиту від 11.04.2008 року.

Колегія суддів вважає,що виходячи з правової природи пені ,яка нараховується за кожен день прострочення,право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму. Оскільки між сторонами був укладений валютний договір та умови договору кредиту відповідачами не виконані , Банк набув право нарахування пені за кожень день прострочення в еквіваленті на гривню України за відповідним курсом ,що встановлений НБУ за кожний день нарахування такої пені, що відповідає п.8.1 договору кредиту.

В той же час, Банк відповідно до розрахунку заборгованості , пеню за рік починаючи з 11.02.2013 року , нарахував у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ лише станом на 11.02.2014 року не звернувши увагу на те,що протягом року офіційний курс НБУ гривні до долара США постійно змінювався.

Колегія суддів позбавлена можливості самостійно визначити розмір пені та з врахуванням того, що Банк відмовився надати розрахунок пені ,який мав би відповідати умовам п.8.1 договору кредиту, а наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості пені не узгоджується з умовами договору кредиту , колегія суддів вважає,що позовні вимоги Банку в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 7353,10 та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 4559,03 грн. є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Таким чином ,станом на 11.02.2014 року заборгованість за договором кредиту становить у розмірі 42954 доллара 91 цент США ,що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.02.2014 року еквівалентно 367 401,93 грн., що складається з кредитної заборгованості у розмірі 35472,63 дол. США ,що станом на 11.02.2014 року еківалентно 303 404,50 грн., заборгованості по процентам у розмірі 7482,28 дол.США, що станом на 11.02.2014 року еквівалентно 63997,44 грн. ,яка підлягає стягненню з відповідачів на користь Банку.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховучи те,що станом на час ухвалення , колегією суддів судового рішення , офіційний курс гривні до долару США значно вищий та сума заборгованості за договором кредиту № 0 від 11.04.2008 року є більшою, проте позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту в доларах США що еквівалентно на гривню України станом на 11.02.2014 року .

В судовому засіданні Банком позовні вимоги не уточнювалися та позовних вимог про стягнення заборгованості в іноземній валюті або заборгованості за договором кредиту в гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення не заявлено .

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 3,11,ч.1 ст. 303 ЦПК України обмежена позовними вимогами ,тому стягненню підлягає сума заборгованості в еквіваленті на гривню станом на 11.02.2014 р. у розмірі 367 401,93 грн.

В судовому засіданні колегією суддів досліджені оригінали договорів порук № 196617 від 11.04.2008 року та № 196619 від 11.04.2008 року , зміст яких відповідає змісту наявних в матерілах справи копій (а.с.14-15,16-17).

Договори кредиту № 0 від 11.04.2008 року та поруки № 196617 від 11.04.2008 року та № 196619 від 11.04.2008 року є дісними, не скасовані та не визнанні недійсними.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині того, що договори поруки ними не підписувалися ,а тому вони не мають нести відповідальність, оскільки з пояснень наданих відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні колегії суддів вбачається ,що її чоловік ОСОБА_2 дійсно уклав з ПАТ «УкрСиббанк» у квітні 2008 року два договори кредиту , проте всім займався чоловік ,вона лише підписувала якійсь договори,які приносив з собою її чоловік. Отримані кредити непогашені.

Крім того, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення та з апеляційною скаргою на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.06.2014 року відповідач ОСОБА_3 доводів щодо недійсності договору поруки не наводила та взагалі не посилалася на те, що договір поруки з Банком не укладала.

Відповідач ОСОБА_4погодився з рішенням суду першої інстанції та не оскаржив.

Доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості не заслуговують на увагу ,оскільки між ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 між собою не зобовязувалися про солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором кредиту.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів перерахування ОСОБА_2 коштів , оскільки відповідач ОСОБА_2 погодився з рішенням суду не оскаржив та виходячи з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 протягом пяти років сплачував кредит на умовах укладеного договору кредиту ,вимог до Банку щодо неотримання кредиту не заявляв.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скаги щодо відсутності доказів того, що відповідач ОСОБА_3 зобовязалася перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань за договором кредиту саме № 0 від 11.04.2008 року , оскільки в матеріалах справи є наявна засвідчена Банком копія договору поруки № 196617 від 11.04.2008 року ,оригінал договору поруки № 196617 від 11.04.2008 року був досліджений колегією суддів в судовому засіданні , відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязалася відповідати перед Банком солідарно з ОСОБА_2 за невиконання ОСОБА_2 усіх зобовязань , що виникли за кредитним договором № 0 від 11.04.2008 року. Договір кредиту є дійсним. Матеріали справи не містять,а відповідачем ОСОБА_3 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази визнання договору поруки № 196617 від 11.04.2008 року недійсним.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) поручителя за договором поруки № 196617 від 11.04.2008 року та солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3) поручителя за договором поруки № 196619 від 11.04.2008 року заборгованість за договором кредиту № 0 від 11.04.2008 року у розмірі 42954 (сорок дві тисячі девятсот пятдесят чотири) доллара 91 цент США ,що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.02.2014 року еквівалентно 367 401,93 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1218 грн.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1218 грн.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1218 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9