22-ц/775/623/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Щербіна А.В.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Ігнатоля Т.Г.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

09 липня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки від 28 вересня 2006 року в сумі 97 511,24 доларів США або 2 048 711,15 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд безпідставно дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строки для звернення до суду за захистом порушеного права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 28 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір НОМЕР_1. Відповідно до договору, відповідач ОСОБА_2 отримала на строк з 28 вересня 2006 року по 27 вересня 2021 року включно, кредит у розмірі 30 000 доларів США на придбання житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_1, а також кредит у розмірі 4 079,23 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту.

За умовами договору ОСОБА_2 повинна була сплачувати банку щомісячно - з 6 по 10 число кожного місяця, 426,27 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким вказана квартира була передана в іпотеку банку.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 28 вересня 2006 року було укладеного договір поруки НОМЕР_1/1. Відповідно до умов договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов*язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов*язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Боржник ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови договору по поверненню кредитних коштів і, станом на 05 червня 2015 року, виникла заборгованість в сумі 97 511,24 доларів США або 2 048 711,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 28 666,87 доларів США, заборгованості по процентам 27 028,34 доларів США, комісії 4 622,11 доларів США, пені - 37 193,92 доларів США.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за договором від 28 вересня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами до ОСОБА_2, оскільки подав позов за межами трирічного строку з дня пред*явлення вимоги про дострокове виконання боржником зобов*язання за кредитним договором, а вимоги до поручителя ОСОБА_3 про погашення заборгованості подані за межами шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, зміненого позивачем.

З висновками суду не можна не погодитися.

Зі справи вбачається, що умови кредитного договору від 28 вересня 2006 року ОСОБА_2 почала порушувати з 2008 року, що знайло своє відображення у розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви (а.с.4-7).

Згідно з п.2.3.3 договору, при порушенні позичальником зобов*язавнь, передбачених умовами договору, банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку.

За умовами п.п.5,6 договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов'язання, передбаченого п.1 договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань. Поручитель зобов*язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 (п*яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору (т.1 а.с.19).

24 листопада 2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підготовував, а 28 листопада 2011 року направив відповідачам лист, в якому зазначив про наявність заборгованості в розмірі 25 288,69 доларів США, попередив про необхідність виконання умов кредитного договору та запропонував повернути банку суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісію та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (т.1а.с.119).

З матеріалів цивільної справи №0538/3099/12 вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» одночасно з направленням ОСОБА_2 листа - вимоги №30.1.0.0/2 951MRLFZ0D050 від 24 листопада 2011 року про дострокове повернення кредиту, направив одночасно копію цієї вимоги відповідачу ОСОБА_3 (штрих-код відправлення: 682).

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що суд не мав у своєму розпорядженні доказів отримання цієї вимоги та конкретної дати такого отримання, є неспроможними, оскільки в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали, що цю вимогу банку вони отримали, але заборгованість за кредитом, як у встановлений строк, так і в подальшому не погасили.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Колегія вважає, що за закінченням встановленого у вимозі строку на добровільне дострокове виконання відповідачами умов договору по поверненню кредитних коштів, з урахуванням строку на отримання цієї вимоги, про що зазначив суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів, у січні 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору та порушення прав кредитора.

Разом з тим, свої вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред'явив за межами трирічного строку позовної давності, а саме, тільки 09 липня 2015 року.

Посилання у скарзі на те, що вимога пред'явлена ОСОБА_2 24 листопада 2011 року, а тому суд неправильно визначив початок строку позовної давності, є недоведеними, оскільки факт отримання вимоги саме в цей день ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не встановлений.

Що стосується відповідальності поручителя за кредитним договором, то висновки суду про те, що порука ОСОБА_3 припинилася, а тому, підстав для стягнення з нього заборгованості немає, є законними та обґрунтованими.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому, в цьому випадку, підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції правильно застосував положення ч.4 ст.559 ЦК України і, враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши відповідачам дострокову вимогу 24 листопада 2011 року, обґрунтовано відмовив у позові до ОСОБА_3, оскільки протягом шестимісячного строку з дня пред'явлення цієї вимоги банк до суду з позовом до поручителя не звернувся.

Приймаючи до уваги норми матеріального права, обставини справи та відповідні мотиви прийнятого рішення, наведені судом, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що суд зробив неправильний висновок про пропуск шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_3

Доводи скарги про невідповідність судового рішення правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13, є недоведеними та непереконливими, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія дійшла висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А.Зайцева

Т.Г.Ігнатоля