АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/357/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Бардін О.С.
Провадження №22ц/774/1255/К/16 Доповідач - Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участі секретаря: Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини що продовжує навчання, в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня подачі позовної заяви і до досягнення ним 23 років. Уточнивши позовні вимоги 04.04.2016 року позивач просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частки від всіх видів доходу відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 06 травня 2006 року було розірвано шлюб між його матір'ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 травня 2006 року було стягнуто з відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення позивачем повноліття. На день подання позовної заяви позивач досяг 18 річного віку та навчається стаціонарно на першому курсі навчального закладу «Центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів №1» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. У зв'язку з навчанням він не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробітну плату та сплачувати щорічно за навчання. Відповідач є військовослужбовцем збройних сил України та отримує заробітною плату близько 6 тисяч гривень та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на його утримання як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 19 січня 2016 року до досягнення останнім двадцяти трьох років або до припинення ним навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів на період навчання в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_2, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 19 січня 2016 року до 30 червня 2016 року, оскільки саме до цього часу позивач буде проходити навчання, що підтверджується довідкою «Центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів №1» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 7. Крім того зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він добровільно не надає матеріальної допомоги синові, оскільки матеріали справи містять копії квитанцій, згідно яких відповідач надсилав кошти позивачу.

Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення його процесуальних справ, оскільки йому неодноразово було відмовлено в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції та про що не було відображено в тексті оскарженого рішення.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання позивача та відповідача, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 06 травня 2006 року було розірвано шлюб між матір'ю та батьком позивача. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 травня 2006 року було стягнуто з відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення позивачем повноліття. На день подання позовної заяви позивач досяг 18 річного віку та навчається стаціонарно на першому курсі навчального закладу «Центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів №1» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Постановляючи рішення про задоволення уточнених позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 199, 200 СК України та виходив з того, що ОСОБА_2, у зв'язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 зобов'язаний, та має можливість її надавати, при цьому суд враховував той факт, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/ частини заробітку.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на навчання повинні бути стягнуті до 30 червня 2016 року, оскільки саме до цього часу позивач буде проходити навчання, що підтверджується довідкою «Центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів №1» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 7 не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в рішенні суду існує умова про те, що, стягнення аліментів проводиться до досягнення позивачем 23-х років, або до припинення ним навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу синові не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільне надання матеріальної допомоги не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в тексті оскарженого рішення немає посилання на ті обставини, що відповідачу неодноразово було відмовлено в проведенні судового засідання в режимі відео конференції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відображення вказаної інформації в рішенні суду не є доцільним. Відповідач не був позбавлений права надати суду першої інстанції своїх доказів стосовно позовних вимог та надав письмові заперечення, що свідчить про те, що його процесуальні права порушені не були, а порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справине призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та спробою їх переоцінки.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, зокрема врахував те, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 308 ЦПК України, залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: