Справа № 459/2692/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням; виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

В обґрунтування подання послалася на те, що у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист № 2-775, виданий 24.11.2010 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у місяць, починаючи з 28.10.2009 року до повноліття дитини.

01.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано запити у реєструючи органи. 15.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження.

При перевірці майнового стану боржника встановлено, що останній зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку як одержувач пенсії не перебуває, як власник земельної ділянки не зареєстрований.

10.12.2013 року, в подальшому 12.05.2015 року та 03.12.2015 року державним виконавцем було здійснено виходи за місцем проживання боржника, зазначеному у виконавчому листі - по вул.Стуса,23/1 у м.Червонограді, під час якого було встановлено, що доступу до приміщення не було, оскільки дверей квартири ніхто не відчинив.

14.10.2013 року державним виконавцем скеровувався виклик-попередження на адресу боржника, а також 12.05.2015 року та 07.12.2015 року попередження про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Станом на 27.09.2016 року рішення суду не виконане, заборгованість по сплаті аліментів становить 13200 грн. Оскільки боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, тому просить подання задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, про день та час розгляду подання був належним чином повідомлений, заяв та клопотань не подав.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2010 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у місяць, починаючи з 28.10.2009 року до повноліття дитини.

Із копії постанови, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції вбачається, що за вище зазначеним виконавчим листом 01.12.2010 року відкрито виконавче провадження.

В процесі виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем також виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2013 року.

В матеріалах справи немає даних про те, що державним виконавцем робились запити до відповідних установ щодо наявності у боржника будь-якого нерухомого та рухомого майна, за рахунок якого можливо було здійснити погашення боргу.

У доданих до подання документах мітиться лише копія акту державного виконавця від 12.05.2015 року про вихід за місцем проживання боржника. Однак суд до уваги такий не приймає, оскільки у ньому не зазначено понятих.

Крім того державним виконавцем надано копію попередження від 12.05.2015 року, однак не надано підтверджуючих документів, коли і яким чином таке надсилалось боржнику, та доказів про його отримання адресатом.

Державний виконавець у поданні послався на те, що здійснювались виходи на дільницю за місцем проживання боржника також 10.12.2013 року та 03.12.2015 року, однак документів на підтвердження цього суду не надано.

З відповіді ГУ ДМС у Львівській області від 23.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон ЕН 511381 виданим 08.12.2010 року.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав

людини і основоположних снобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і

свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і

є необхідними її демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний

виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві

виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів

(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

За приписами п.18 ч. 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Аналізуючи вищенаведені норми суд приходить до висновку, що основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобовязань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу.

Зокрема, суду не надано доказів про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про наявність даного виконавчого провадження і ухилявся від сплати боргу. Тому суд не може вважати доведеним факт обізнаності останнього про дане виконавче провадження. Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, державним виконавцем не надано суду доказів, з яких би вбачалося ухилення боржника від виконання виконавчих документів, а саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Зважаючи на наведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М. Д. Новосад